Кегичівський районний суд Харківської області 
Справа № 624/85/26 
№ провадження 2/624/152/26 
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
селище Кегичівка 07 травня 2026 року 
Кегичівський районний суд Харківської області, у складі 
головуючого судді - Куст Н.М., 
за участю секретаря судового засідання - Ткаченко А.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №624/85/26,
ім`я (найменування) сторін:
позивач: ОСОБА_1 , 
представник позивача: ОСОБА_2 ,
відповідач: ОСОБА_3 ,
третя особа: орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області,
суть вимог: про позбавлення батьківських прав,
В С Т А Н О В И В:
Позиція позивача.
ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 05 червня 2010 року ОСОБА_1 з ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 26 січня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області у справі № 2017/63/12, але спільно сторони перестали проживати ще з січня 2011 року.
Відповідач після розірвання шлюбу перестав цікавитись вихованням та утриманням свого сина, фактично з січня 2011 року і донині самоусунувся від виховання дитини - він взагалі не спілкується з сином, участі в його життя не приймає, потребами чи успіхами не цікавиться, фізичним та емоційним станом дитини не переймається.
26 січня 2011 року Кегичівським районним судом Харківської області за наслідками розгляду справи № 2017/2н-4/11 було видано судовий наказ про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, відповідно до якого ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають до стягнення аліменти на утримання їх сина ОСОБА_6 у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
Як до винесення судом вказаного вище судового наказу, так і після цього відповідач ОСОБА_3 не виявляв жодного бажання брати участь у житті та вихованні сина, матеріальної допомоги на його утримання також не надавав.
Так відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої Кегичівським відділом державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП № НОМЕР_6), станом на 14 січня 2026 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина в загальній сумі 65728,56 грн.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 умисно не виконував судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , Кегичівський ВДВС у Берестинському районі Харківської області Східного МУМЮ двічі видавав письмову постанову про накладення на відповідача штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості. Також стосовно відповідача були видані ще наступні постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, та віднесено відомості про відповідача до Єдиного реєстру боржників.
Крім того Кегичівським ВДВС у Берестинському районі Харківської області Східного МУМЮ на адресу позивачки до органів досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке полягає в ухиленні останнього від сплати аліментів.
Крім аліментів, які відповідач не сплачує, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних заходів та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».
Дитина не отримує від батька жодних подарунків на день народження, чи жодного гостинця.
Отже починаючи з моменту народження сина і до теперішнього часу відповідач повністю самоусунувся від його виховання та утримання.
Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.
23 січня 2026 року позивачка звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 03 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15 квітня 2026 року.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача надала заяву, в якій повідомляється, що позовні вимоги підтримують, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просить розглянути справу за відсутності позивача та представника.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки відповідач суду не повідомив. Відзив на позов до суду від відповідача не надходив.
Крім того, згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідно до поштової відмітки відправлення повернуті без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Виклики були направлені за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Іншої адреси суду не повідомлено.
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року постановлено ухвалити заочне рішення.
Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Згідно копії судового наказу від 26 січня 2011 року виданого Кегичівським районним судом Харківської області стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2011 року і до повноліття дитини (а.с.19).
Відповідно до виписки рішення (справи № 2017/63/12) від 26 січня 2026 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (копія, а.с.18).
Кегичівський ВДВС у Берестинському районі Харківської області, у зв`язку із невиконанням рішення суду (судового наказу від 26 січня 2011 року) відносно ОСОБА_3 вчиняв ряд виконавчих дій, з метою примусового стягнення, а саме винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (копія, ас.с.21); про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами (копія, а.с.22), про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською зброєю (копія, а.с.23), про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с.24); віднесено відомості про відповідача до Єдиного реєстру боржників (копія, а.с.20), накладення штрафів (копія, а.с.26-27).
Кегичівський ВДВС у Берестинському районі Харківської області надано ОСОБА_1 роз`яснення, щодо права останньої на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , що полягає в ухиленні від сплати аліментів (копія, а.с.25).
ОСОБА_3 станом на 14 січня 2026 року має заборгованість зі сплати аліментів у сукупному розмірі 65728,56 грн, що підтверджується розрахунком Кегичівським ВДВС у Берестинському районі Харківської області (копія-а.с.28-29).
Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщення осіб від 14 січня 2026 року, вбачається, що дитина ОСОБА_4 зареєстрований разом із мамою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
ОСОБА_4 в 2025/2026 навчальному році навчається у дев`ятому класі Комунального закладу «Кегичівський ліцей» Кегичівської селищної ради, що підтверджується довідкою виданої директором КЗ «Кегичівський ліцей» Кегичівської селищної ради від 14 січня 2026 року (копія, а.с.12).
Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , 2010 року народження наданої директором та класним керівником КЗ «Кегичівський ліцей» зазначено, що мати підлітка ОСОБА_1 , завжди співпрацює з класним керівником, цікавиться досягненням та проблемами сина, відвідує батьківські збори та долучається до ініціатив закладу освіти. Забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі інтернет. До кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась. Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_3 , із дитинцю не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні підлітка участі не бере. За весь період навчання з класним керівником на зв`язок не виходив, жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився досягненням сина (копія, а.с. 13).
Згідно психологічного висновку щодо емоційного стану ОСОБА_7 , 14 років, наданої директором та психологом КЗ «Центр соціальних служб» віл 22 липня 2025 року № 01-17/436 під час індивідуального консультування встановлено, що емоційний стан неповнолітнього є стабільним. ОСОБА_8 адекватно сприймає поточну життєву ситуацію, демонструє нейтральне, стримає ставлення до питання, пов`язаного з батьком. Зазначає, що батько не виявляв ініціативи до спілкування. У взаєминах з матір`ю наявна емоційна близькість, довіра та взаєморозуміння. Зі слів ОСОБА_6 , мати повністю забезпечує його матеріальні та побутові потреби, надає належну підтримку та турботу. Загалом, психологічний стан дитини не викликає занепокоєння. Орієнтація на матір як на основну фігуру як на основну фігуру підтримки є вираженою та сталою (копія, а.с.14).
Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька ОСОБА_3 стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі висновку Кегичівської селищної голови, голови органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради від 18 серпня 2025 року № 04-09/2683 (копія, а.с.16-17).
Правові норми законодавства застосовані судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Висновки та мотиви прийнятого рішення.
Сукупна оцінка наданих доказів свідчить про наявність у діях (бездіяльності) відповідача ознак тривалого, свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків як у частині утримання дитини, так і в частині виховання та участі в його житті. Таке ухилення має системний характер, і підтверджується як результатами примусового виконання рішення про стягнення аліментів (наявність значної заборгованості та застосування заходів впливу), так і відсутністю будь-якої реальної участі батька у навчанні, розвитку, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я та спілкуванні з дитиною.
Встановлені обставини узгоджуються з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та не спростовуються іншими матеріалами справи. Психологічні дані щодо дитини вказують на сформовану та стабільну орієнтацію дитини на матір як основну фігуру підтримки і відсутність ініціативи батька до контакту, що додатково підтверджує фактичне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Отже, відповідач свідомо ухилився від виховання дитини, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу його виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 щодо неповнолітнього ОСОБА_4 оскільки він не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права.
Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Судові витрати.
Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно платіжного доручення позивачем при пред`явленні позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.
Керуючись вимогами ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) грн 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи Харківському апеляційному суду або через Кегичівський районний суд Харківської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка смт Кегичівка Кегичівського району Харківської області, паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , 
представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ,
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,
третя особа: орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області, місцезнаходження: 64003, Харківська область, Берестинстинського району, с-ще Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33.

Суддя Н.М. Куст