ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. справа № 300/831/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора сектору № 1 відділу № 1 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 16.01.2026 за № 12-АА, визнання протиправною та скасування державної реєстрації, зобов`язання до вчинення дій, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного кадастрового реєстратора сектору № 1 відділу № 1 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (Відповідач-1), Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (Відповідач-2), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Відповідач-3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 16.01.2026 за № 12-АА, визнання протиправною та скасування державної реєстрації, зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач-1 протиправно, всупереч нормам чинного законодавства, здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та присвоїв їй кадастровий номер 2610600000:08:002:0151, не врахувавши при цьому факт накладення межі вказаної земельної ділянки на межі земельної ділянки належної на праві власності позивачу з кадастровим номером 2610600000:08:002:0086, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, Відповідачем-3 протиправно, в порушення вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру, відмовлено позивачу в задоволенні її скарги на дії державного реєстратора. Позивач вважає таку відмову Відповідача-3 та дії Відповідача-1 протиправними, що й послугувало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
04.03.2026 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
23.03.2026 від Відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з підстав недопущення ним порушень вимог чинного законодавства при проведенні реєстраційних дій.
Відповідач-2 також скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 24.03.2026. У поданому відзиві представник Відповідача-2 проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав правомірності дій Відповідача-1.
26.03.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача-3 в якому проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що оскаржуваний наказ винесено у відповідності до вимог чинного законодавства та прав позивача не порушує. Крім того, заявлено клопотання про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке залишено без задоволення згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026.
01.04.2026 позивачем подано до суду відповіді на відзиви Відповідача-1 та Відповідача-2, в яких позовні вимоги підтримує та вказує на помилковість доводів відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву. Своїм правом на подання відповіді на відзив Відповідача-3, позивач не скористалась.
Відповідач-1 та Відповідач-2 свої правом на подання заперечень не скористались.
Третя особа свої правом на подання пояснень не скористався.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.
Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 718281, виданого на підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 29.07.2009 № 2230-41/2009, та серії ЯИ № 202237, виданого на підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 07.10.2009 № 2293-42/2009, земельні ділянки з кадастровими номерами 2610600000:08:002:0080, площею 0,0956 га, та 2610600000:08:002:0086, площею 0,0169 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належали ОСОБА_3 (а.с.16, 17).
На даний час, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №186584528, власником земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:08:002:0086, площею 0,0169 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с.18, 19).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.02.2023 по справі за №346/1648/16-ц, зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0946 га для обслуговування будівель та господарських споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу металічної огорожі, що розділяє земельні ділянки та встановлення її відповідно до встановленої межі згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №002978 від 13.03.1997 (а.с.20-24).
Накладення меж земельних ділянок відображене на копії схеми земельних ділянок з кадастровими номерами 2610600000:08:002:0086 та 2610600000:08:002:0151 (земельна ділянка сформована на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ІФ №002978 від 13.03.1997) (а.с.27).
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.12.2025 за №НВ-9987891672025, позивачем встановлено, що державний кадастровий реєстратор сектору №1 відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, 30.05.2025 провів державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0946 га та якій присвоєно кадастровий номер 2610600000:08:003:0151 (а.с.28-34).
У зв`язку з чим, 05.12.2025 позивач звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою на суб`єкта державної реєстрації прав, яку передано за належністю до Державної служби України з питань геодезії, картографи та кадастру, про що повідомлено позивача листом від 16.12.2025 (а.с.43, 44).
За наслідками розгляду скарги позивача, 16.01.2026 Відповідачем-3 винесено оскаржуваний наказ за № 12-АА про залишення скарги без задоволення на підставі пп.3 п. 231 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу).
Вважаючи дії Відповідача-1 щодо державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 2610600000:08:003:0151 та наказ Відповідача-3, протиправними, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Процедура й підстави внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру врегульовані Законом України "Про Державний земельний кадастр" № 3613-VI від 07.07.2011 та Порядком ведення Державного земельного кадастру, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі Порядок № 1051).
У Земельному кодексі України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України).
Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.
Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
У відповідності до частини 5 статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно із частиною 4 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Відповідно до частин 6-7 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.
Статтею 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Частиною 18 ст. 21 Закону України "Про державний земельний кадастр" визначено, що заява про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, змін до таких відомостей, документація із землеустрою, документація з оцінки земель та інші документи, які відповідно до цього Закону є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подаються до органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, в електронній формі засобами телекомунікаційного зв`язку. Визначення державного кадастрового реєстратора, уповноваженого на розгляд таких документів та внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання мотивованої відмови у їх внесенні, здійснюється в день подання заяви за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості.
Відповідно до частини 4 статті 24 вказаного Закону для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа.
При цьому необхідно відмітити, що національна кадастрова система автоматично проводить перевірку електронного документу відповідно до вимог змісту, структури та технічних характеристик визначених додатком № 1 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок).
Відповідно до частини 6 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Частиною 10 статті 24 цього Закону встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.
Відповідно до пункту 1 цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (підпункт 31 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру).
Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Тож, державна реєстрація земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера є результатом реалізації органами Держгеокадастру належних їм контрольних функцій у сфері управлінської діяльності.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 11.03.2024 у справі № 480/749/23.
Зміст вищенаведених норм також свідчить, що державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є тотожним поняттю "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вжитому у пункті 1 статті 1 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 640/10412/21.
Прийняття рішення щодо державної реєстрації земельної ділянки або відмови у здійсненні такої реєстрації саме собою не породжує виникнення жодних речових прав на цю земельну ділянку (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №817/154/18).
Верховний Суд у постанові від 20.05.2022 у справі №802/1840/18-а сформував схожий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах про те, що дії стосовно державної реєстрації земельної ділянки спрямовані для визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та не стосуються реєстрації речових прав на неї.
Згідно пункту 67 Порядку №1051 внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.
Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр".
Відповідно до пункту 73 Порядку №1051 закріплено повноваження державного кадастрового реєстратора у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру перевіряти відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього порядку, а саме перевірку здійснення внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.
Згідно пункту 107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Відповідно пункту 109 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; 2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; 3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); 4) замовника технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву); 5) власника земельної частки (паю) або його спадкоємця (у разі формування земельної ділянки в порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв); 6) особи, визначеної частиною першою статті 118 Земельного кодексу України, у тому числі власника нерухомого майна (будівлі, споруди), розташованої на земельній ділянці, що надається (передається) із земель державної чи комунальної власності, або його спадкоємця.
Пунктом 110 Порядку №1051 встановлено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, в електронній формі подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки; 3) електронний документ.
Пунктом 111 Порядку №1051 передбачено, що Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; 3) наявність документа, що підтверджує згоду органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, фізичної чи юридичної особи про поділ, об`єднання земельних ділянок, з нотаріально засвідченою справжністю підпису на такому документі - у разі, коли відповідно до закону поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюються за погодженням з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, фізичними чи юридичними особами.
Відповідно пунктів 116-118 Порядку №1051 внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку, зазначених у пункті 24 цього Порядку, здійснюється Державним кадастровим реєстратором, обраним за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості, шляхом внесення таких відомостей до відповідної Поземельної книги.
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком №1051 чітко встановлено повноваження саме державного кадастрового реєстратора на проведення реєстраційних дій в Державному земельному кадастрі, зокрема і щодо скасування реєстрації земельної ділянки.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, судом встановлено, що рішення про проведення державної реєстрації прийнято Відповідачем-1 на підставі заяви ОСОБА_2 від 29.05.2025 та долученої до неї технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ТзОВ "Геоземкадсервіс" (а.с.28-38).
Зазначена земельна ділянка належна ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно акта на право приватної власності серії І-ІФ №002978 від 13.03.1997, що встановлено судом під час розгляду справи №346/1648/16-ц (а.с.20-24).
За наведеного, суд зазначає, що у Відповідача-1 не було підстав для відмови у вчиненні реєстраційної дії.
Відповідачами не заперечується та обставина, що під час розгляду заяви третьої особи та вивчення технічної документації державним кадастровим реєстратором сектору № 1 відділу № 1 було встановлено розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, частину іншої земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:08:002:0086. Водночас, згідно інформації сертифікованого інженера-землевпорядника відомості в Державному земельному кадастрі про місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:08:002:0086 не відповідають її знаходженню на місцевості.
Як наслідок, за результатами розгляду вказаної заяви та матеріалів технічної документації, які відповідають статті 55 Закону України "Про землеустрій", а також даних щодо розміру та конфігурації земельної ділянки, які вказані у державному акті І-ІФ № 002978 від 13.03.1997, державним кадастровим реєстратором сектору № 1 відділу № 1 прийнято рішення про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,0946 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та 30.05.2025 здійснено її державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 2610600000:08:002:0151 та сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.05.2025 № НВ- 6100941292025.
Водночас, зважаючи на дату видачі державного акта І-ІФ № 002978 від 13.03.1997, Відповідачем-1 встановлено, що перетин земельної ділянки площею 0,0946 га, яка перебуває у власності ОСОБА_2 із земельною ділянкою за кадастровим номером 2610600000:08:002:0086, право власності на яку посвідчено державним актом серії ЯИ № 202237 від 07.02.2010, виник унаслідок передачі Коломийською міською радою у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельних ділянок, сформованих з перетином їхніх меж.
Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Державна реєстрація земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера є результатом реалізації органами Держгеокадастру належних їм контрольних функцій у сфері управлінської діяльності.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 11.03.2024 у справі №480/749/23.
Суд зауважує, що підстави для скасування реєстрації земельної ділянки передбачені частиною 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.
В контексті усього вищевикладеного, суд зазначає, що позивачем не надано до суду жодних доказів щодо порушення Відповідачем-1 процедури державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:08:002:0151.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач не погоджується із змістом технічної документації, а також фактичною передачею Коломийською міською радою у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельних ділянок, сформованих з перетином їхніх меж.
Разом з тим, ні рішення чи дії органу місцевого самоврядування, рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а також технічна документація, розроблена ТзОВ "Геоземкадсервіс", позивачем не оскаржувались та не визнавалися протиправними.
Окрім того, рішення відповідача про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру не є правовим актом індивідуальної дії, який обмежує права або породжує обов`язки для позивача.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Відповідач-1, вносячи до Державного земельного кадастру відомості про об`єкти державного земельного кадастру, а саме земельну ділянку з кадастровим номером 2610600000:08:002:0151 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбаченими Конституцією та законами України, тому відсутні ознаки протиправності у діях Відповідача-1.
Слід також зазначити, що для внесення до відомостей про земельну ділянку змін щодо складу угідь, меліоративної мережі, складової частини меліоративної мережі, до території обслуговування якої включена земельна ділянка, нормативної грошової оцінки, відомостей про заходи щодо охорони земель і ґрунтів, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) Державному кадастровому реєстраторові подаються: 1) заява за формою згідно з додатком 12; 2) оригінал документації із землеустрою або оцінки земель, яка є підставою для внесення таких змін; 3) електронний документ.
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком №1051 чітко встановлено повноваження саме державного кадастрового реєстратора на проведення реєстраційних дій в Державному земельному кадастрі, зокрема і щодо скасування реєстрації земельної ділянки.
Однак, позивач з відповідною заявою про внесення змін чи скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:08:002:0151 до державного кадастрового реєстратора в установленому порядку не зверталась.
Крім того, матеріали справи не містять відповідного рішення Відповідача-1 про відмову у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки.
Окремо слід зазначити, що усе вищенаведене, встановлено Відповідачем-3 при винесенні оскаржуваного наказу від 16.01.2026 за № 12-АА.
Як наслідок, Наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 16.01.2026 № 12-АА винесено Відповідачем-3 у відповідності до норм статті 17-2 Земельного кодексу України, частини 2 статті 39 Закону України "Про Державний земельний кадастр", пунктів 222-231 Порядку ведення Державного земельного кадастру та частини 2 статті 65 Закону України "Про адміністративну процедуру".
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідачі діяли в межах наданих їм повноважень, а також з врахуванням норм чинного законодавства та не допускали порушення прав позивача.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи усе вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до державного кадастрового реєстратора сектору № 1 відділу № 1 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (код ЄДРПОУ 39766192, вул. Лисенка, 20-А, м. Тернопіль, 46002), Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (код ЄДРПОУ 39766192, вул. Лисенка, 20-А, м. Тернопіль, 46002), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (код ЄДРПОУ 39411771, вул. Святослава Хороброго, 3, м. Київ, 03151), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу від 16.01.2026 за № 12-АА, визнання протиправною та скасування державної реєстрації, зобов`язання до вчинення дій - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя   Матуляк Я.П.