ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року
м. Харків
справа № 646/12304/25
провадження № 22-ц/818/2123/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Тичкової О.Ю.,
суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.
за участю секретаря Риндіч О.Б.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року в складі судді Шиховцової А.О., - 
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Ціна позову зазначена 1 933 962,50 грн. Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Заява обґрунтована тим що за період шлюбу між позивачем та відповідачем сторонами за спільні кошти та в результаті спільної праці було набуто у спільну сумісну власність таке майно: квартиру АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки DAEWOO модель LANOS 2008 року випуску номер шасі/кузова (VIN) НОМЕР_1 (перереєстрований відповідачем на іншу особу 16 серпня 2022 року). Після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає позивачу у реалізації її правомочностей щодо спільного майна подружжя, що відповідно є підставою для подання позовної заяви. Позивачу в процесі підготовки позовної заяви стало відомо про настання обставин, що унеможливлюють ефективний захист прав позивача під час поділу спільного сумісного майна подружжя , а саме за відсутності письмової посвідченої згоди Позивача на укладення правочину щодо спільного майна подружжя, 28 вересня 2025 року відповідачем відчужено (перереєстровано) транспортний засіб марки DAEWOO модель LANOS 2008 року випуску номер шасі/кузова (VIN) НОМЕР_1 на іншу особу. Відповідач змінив засоби доступу (замок) до спірної квартири, чим чинить перешкоди для доступу до квартири та зняв позивача із зареєстрованого місця проживання в спірній квартирі. Представник позивача, зазначила, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження майна гарантуватиме ефективний захист прав позивачки під час вирішення спору щодо поділу вказаного майна, як спільного сумісного майна подружжя, унеможливить подальші дії відповідача щодо відчуження вказаного майна без згоди позивачки, матиме тимчасовий характер (до вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя) та жодним чином не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача (оскільки не вимагати понесення ними відповідних витрат, вчинення дій тощо).
Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Вжито заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала мотивована тим, що відповідач з урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, та, як наслідок, задоволення заяви позивача.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати як постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права та відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що викладені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову твердження позивача та наведені в ухвалі суду мотиви на їх підтримку не підтверджені належними і допустимим доказами, а тому не можуть бути визнані достатніми для обрання такого обмежувального заходу. Спірна квартира АДРЕСА_1 знаходиться в іпотеці на підставі договору іпотеки від 01.08.2017 року та договору про внесення змін до іпотечного договору від 14.08.2018 року та на вказане майно накладено такий вид обтяження як: заборона на нерухоме майно, а отже наведені обставини вказують на те що відповідач не може без згоди іпотекодавця здійснити дії на відчуження належного йому нерухомого майна. Зазначене свідчить про недоведеність підстав для застосування запропонованого позивачем заходу забезпечення позову.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимога про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві ОСОБА_1 вказує 10.06.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб. За період шлюбу між позивачем та відповідачем ними за спільні кошти було набуто у спільну сумісну власність таке майно:
-Квартира АДРЕСА_1 що була набута на підставі договору купівлі продажу квартири, серія та номер: 20/06/17/40, виданий 20.06.2017 року та акту прийому передачі квартири до вказаного договору від 17.04.2018 року.
-Транспортний засіб марки DAEWOO модель LANOS 2008 року випуску номер шасі/кузова (VIN) НОМЕР_1 
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 17.06.2025 року по справі №646/4291/25 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
В обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Виконання рішення у майбутньому може бути утруднене, оскільки майно що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 може бути відчужено відповідачем на користь третіх осіб, і змусить позивача доводити своє майнове право таке майно, що є новим судовим спором. 
Крім того на підтвердження вимог заявлених у заяві про забезпечення позову, позивач надала суду відповідь на адвокатський запит від Головного сервісного центру МВС, відповідно до змісту якого вбачається що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на ім`я ОСОБА_2 , 16.08.2022 року було зареєстровано автомобіль DAEWOO LANOS 2008 року випуску, який 28.09.2025 року було перереєстровано на іншого власника.
Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової (оціночної) вартості квартири, загальною площею 87,4 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається що вартість об`єкту без врахування ПДВ становить 3760395,00.
Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Відповідно до частин 1, 2статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для розгляду по суті справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Заходи забезпечення позову суд застосовує для того, щоб гарантувати виконання його можливого рішення, і повинен це робити в разі необхідності. Визначення співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам передбачає встановлення судом співвідношення негативних наслідків від ужиття таких заходів із тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких особа звернулася до суду, вартості майна, на яке вона просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони іншій особі здійснювати певні дії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (пункт 37)).
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 910/12404/21 (пункт 21), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 березня 2023 року у справі № 905/448/22 (пункт 27)).
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (пункт 36)).
Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Крім того, згідно з позицією Європейського суду з прав людини заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див., наприклад, Dћiniж against Croatia (Джиніч проти Хорватії) , № 38359/13, п.п. 61-62 та Karahasanoglu v. Turkey (КАРАГАСАНОГЛУ проти Туреччини) (заяви № 21392/08 та 2 інші заяви, п.п. 144-153)).
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20.
Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є матеріально правова вимога позивача про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1 880 197,00 грн та стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки DAEWOO модель LANOS 2008 року випуску номер шасі/кузова (VIN) НОМЕР_1 у розмірі 53765,00 грн.
Крім того як вбачається із відомостей з державного реєстру речових прав ОСОБА_1 є боржником за договором іпотеки від 01.08.2017 року №4263 посвідченого приватним нотаріусом Корнійчук О.В., розмір зобов`язання основного зобов`язання 943787,00 грн. Крім того в матеріалах справи міститься договір іпотеки відповідно до умов якого з метою забеспеченя належного зобов`язання щодо повернення боргу в сумі 943787,00 за кредитним договором №30-АТО від 22.06.2017 року іпотекодавець – ОСОБА_2 передав в іпотеку майнові права на нерухоме майно а саме: квартира АДРЕСА_3 Будівельна).
Також як вже було зазначено раніше, відповідно до змісту відповіді на адвокатський запит від Головного сервісного центру МВС, вбачається що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на ім`я ОСОБА_2 , 16.08.2022 року було зареєстровано автомобіль DAEWOO LANOS 2008 року випуску, який 28.09.2025 року було перереєстровано на іншого власника.
Отже дослідивши подані до суду докази, судова колегія приходить до обґрунтованого висновку що існує реальна загроза вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на відчуження зазначеного майна до вирішення спору по суті, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
В той же час, беручи до уваги той факт, що позивач просить вжити заходів забезпечення лише щодо квартири АДРЕСА_1 , хоча в своїй позовній заяві висуває вимоги й щодо іншого спірного майна, колегія суддів вважає такий спосіб захисту як заборона відчуження на вказане майно є доцільним, спів мірним та встановлення даного обтяження забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Тому колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної квартири, враховуючи що оціночна вартість майна, заявлені позовні вимоги та заявлений спосіб забезпечення є спів мірними з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. 
Крім того колегія судів зазначає що відповідачем не вказано чим саме встановлені судом заходи забезпечення позову порушують його права з огляду на те що заборона відчуження ніяким чином не стосується обмеження його права щодо вільного володіння і користування майном. Також колегія судів відхиляє доводи апелянта з приводу того що позивачем не надано до суду докази на підтвердження дійсного наміру позивача щодо відчуження спірного майна, з огляду на вище вказані доводи.
Судова колегія вважає, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю застосування заходів забезпечення позову, заявником викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначені ним підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими ним в наступному вимогами.
Враховуючи наведене вище судова колегія вважає, що у суду першої інстанції були передбачені законом підстави для висновку про доречність забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,368,374,375,382 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О.Ю. Тичкова

Судді           О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук