Провадження №3/748/563/26
Єдиний унікальний № 748/1421/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої-судді: Костюкової Т.В., 
при секретарі: Зеленській О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 
за частиною 2 статті 172-15 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, в порушення вимог ст.ст.11, 16, 313, 314 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, (воєнного стану), будучи залученим 01.05.2026 до добового наряду днювальним патруля стаціонарного «БРАМА 3», обов`язки в добовому наряді днювальним патруля стаціонарного «БРАМА 3» не виконував, до виконання обов`язків визначених наказом командира в/ч НОМЕР_1 №120-НР від 30.04.2026 на 01.05.2026 у добовому наряді днювальним патруля, не приступив, а проводив час не пов`язуючи з виконанням службових обов`язків військовослужбовця добового наряду, чим вчинив недбале ставлення до військової служби, за що передбачена відповідальність, згідно ч.2 ст.172-15 КУпАП.
До початку судового розгляду захисником особи, що притягується до адміністративної відповідальності — адвокатом Бердніченко О.П. подано клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 є курсантом та в розумінні примітки до ст 172-13 КУпАП не відноситься до категорії військової службової особи адже матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є військовим начальником та виконував організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції або був наділений такими повноваженнями за спеціальним дорученням командування. Звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрита об`єктивна сторона складу адміністративного павопорушення, так як не вказано, які конкретні обов`язки не виконав ОСОБА_1 , чи яку команду або наказ він відмовився виконати. У протоколі не зазначено, які негативні наслідки настали внаслідок поведінки ОСОБА_1 . Жодного доказу того, що ОСОБА_1 діяв недбало чи несумлінно матеріали справи не містять. Звертала увагу на те, що ОСОБА_1 з 04 липня 2009 року є охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а відповідно його переконання є тривалими і послідовними і сформувалися задовго до спірної ситуації, а орган який склав протокол не дослідив значення релігійних переконань ОСОБА_2 для його поведінки , не перевірив мотивів його дій. За вказаних обставин в сукупності недбале ставлення до служби не підтверджене доказами і є лише припущенням. 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, завчасно та належним чином засобом SMS- повідомлення на номер телефону, що міститься в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. 
Захисник особи будучи обізнаною про розгляд справи в судове засідання не зявилася, клопотань про відкладення розгляду справи не надала, з урахуванням чого суд розглядає справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника. 
Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.
З об`єктивної сторони це правопорушення характеризується суспільно небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби, суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і наслідками.
Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Невиконання службових обов`язків полягає у невиконання дій, які входять до службових обов`язків. Неналежне виконання службових обов`язків полягає в нечіткому, формальному або неповному здійсненні обов`язків. Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено перелік загальних обов`язків Статтею 16 цього Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Відповідно до ч. 12 ст. 6 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.
За змістом п.п. 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, що затверджена наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.10.2024 року № 40,  створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.
Наказ командира (керівника) – основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.
Окреме доручення (доручення) - форма реалізації управлінських повноважень командира (керівника), що передбачає визначення конкретного завдання, мети, строку та відповідальної за виконання посадової особи. 
Відповідно до витягу з наказу який міститься у матеріалах справи від 30.042026 року №120-НР командиром військової частини НОМЕР_1 був сформований добовий наряд на 01 травня 2026 року, який призначено у складі патруля стаціонарного «БРАМА 3» днювального - курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 з видачею зброї для несення служби автомат АКМ №ЧК 2870 без набоїв
За змістом п.п. 3.10.10 та 3.10.11 Інструкції з діловодства діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.10.2024 року № 40, відповідальність за виконання документа несуть особи, зазначені в розпорядчому документі, резолюції командира (керівника) та працівники, яким безпосередньо доручено його виконання.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України. 
Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтверджено факт доведення наказу до ОСОБА_1 яким його залучено до добового наряду днювальним 01.05.2026 року, а відповідно ОСОБА_1 був обізнаний що був залучений до виконання обовязків днювального патруля. Даний факт не заперечується і самим ОСОБА_1 що прослідковується з його пояснень. Зокрема він зазначив, що не виконував обов`язок в добовому наряді, а саме днювальним за релігійними переконаннями, тому що являється ОСОБА_6 , на підтвердження чого надав суду довідку з Релігійної організації «Центр Свідків Єгови» від 03 травня 2026 року за №2416.
Разом з оцінюючи таку позиція ОСОБА_1 суд зауважує наступне.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а захист України, її незалежності та територіальної цілісності України, відповідно до ст. 65 Конституції України є обов`язком громадян України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, по всій території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб запроваджено воєнний стан, який триває на даний час.
Відповідно до п. 3 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. встановлено у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України від 23.04.1991 № 987 «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Можливість брати участь у богослужіннях та релігійних обрядах під час виконання обов`язків військової служби надається військовослужбовцям з дозволу командира (начальника) військового з`єднання чи частини. Військовослужбовці не мають права відмовлятися або ухилятися від виконання обов`язків військової служби з мотивів релігійних переконань та використовувати службові повноваження для релігійної чи атеїстичної пропаганди. Військовослужбовці мають право на придбання, володіння і використання релігійної літератури будь-якою мовою, а також інших предметів та матеріалів релігійного призначення. Ніхто немає права перешкоджати задоволенню військовослужбовцями своїх релігійних потреб (ч.2, 3, 4 ст.6 Закону №2011).
Суд зауважує, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, тобто заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.
Суд наголошує, що в Україні було оголошено загальну військову мобілізацію всіх військовозобов`язаних осіб, тобто йдеться не про військову службу за призовом, яка має місце в мирний час (як у справах ЄСПЛ), а про військову службу за мобілізацією для відсічі ворожої збройної агресії.
Згідно ст. 10 Статуту Збройних Сил України, яка визначає загальні обов`язки військовослужбовців, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України(пункт 4 Положення).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, тобто заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.
Тобто, Україна запровадила альтернативи військовій службі у мирний час і громадяни України можуть безперешкодно ними скористатися. Проте у воєнний час, під час мобілізації і оборонної війни обов`язок захисту України, яка зазнала агресивного нападу з боку Російської Федерації, покладається на всіх громадян України незалежно від їхнього віросповідання.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 повинен був згідно наказу командира приступити до виконання обовязків днювального патруля, які виконував в даному випадку за спеціальним дорученням повноважного командування та відповідно являвся військовою службовою особою, був обізнаний про такий наказ, мав можливість його виконати і повин був його виконати, однак до виконання обовязків не приступив. 
Натомість за обставинами цієї справи, ОСОБА_1 взагалі не приступив до виконання обов`язків днювального патруля в добовому наряді, навіть без зброї. 
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення підтверджується: протоколом №22 про адміністративне правопорушення від 01.05.2026 року, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним із джерел доказів; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; витягами з наказів №116 від 18.04.2026 та №120-НР від 30.04.2026, що знаходяться в матеріалах справи.
Враховуючи обставини вчиненого, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.2 ст.172-15 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
На підставі викладеного, керуючись ст.40-1, ч.2 ст.172-15, ст.ст.283, 284 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:
Визнати винним та притягнути  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Реквізити для сплати адміністративних штрафів: отримувач коштів - ГУК у Черн.р-ні/Чернігів.р-н/21081100, рахунок отримувача: UA678999980313000106000025522, код ЄДРПОУ: 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), найменування коду класифікації доходів бюджету – Адміністративні штрафи та інші санкції, 21081100.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення. 
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органам державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в сумі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Суддя Т.В.Костюкова