Справа № 515/1929/25
Провадження № 2/515/244/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Олійника К. І.,
за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Давиденко К. В., звернулись до суду із позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказували на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також чоловік ОСОБА_3 – ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_4 спадкоємці уклали договір про поділ спадщини від 05 червня 2025 року, яким вони поділили за взаємною згодою спадщину на яку нотаріус міг видати спадщину в нотаріальному порядку. Окрім прийнятого ними майна, після смерті спадкодавця залишився комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1 та Фермерське господарство «Пчела», ідентифікаційний код юридичної особи - 24760690, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб про проведення державної реєстрації: 03.02.1997, номер запису - 15491200000000382, місцезнаходження юридичної особи - вул. Татарбунарського повстання, 138, с Білолісся, Татарбунарського (нині Білгород-Дністровського) району Одеської області.
Для прийняття у спадщину вищевказаного майна позивачі звернулись до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але у відповідь отримали дві постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, одна з причин відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлого на комплекс будівель та споруд № НОМЕР_1 , село Білолісся, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Другу постанову отримано у зв`язку з ненаданням документів як на цілісний майновий кодекс фермерського господарства, які посвідчують право власності померлого на зазначене майно.
Зазначений комплекс спадкодавець намагався зареєструвати за життя, про що свідчать рішення про присвоєння адреси, але за життя не встиг це зробити, або що вірогідніше вважав, що має всі необхідні документи, що посвідчують право власності на нього.
Зазначене фермерське господарство, яке успадковується, виробляє сільськогосподарську продукцію, має майнові права у вигляді оренди земельних ділянок, а отже ФГ функціонує та існує як цілісний майновий комплекс та позивачі мають право його успадкувати. Також, оскільки вони уклали у нотаріуса договір про поділ спадщини від 05 червня 2025 року то і зазначену спадщину вони хочуть поділити за взаємною згодою, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному права власності на комплексу будівель та споруд № НОМЕР_1 , а ОСОБА_3 - право засновника фермерського господарства.
Рух справи
05 грудня 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І.
Ухвалою Татарбунарського районного суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
11 грудня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області витребувано від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 померлого22серпня 2024 року. 
Ухвалою Татарбунарського районного суду від 26 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Аргументи, доводи, клопотання учасників справи
Представник позивачів, адвокат Давиденко К. В., до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності довірителів. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, адвокат Логінов О. Г. (представляє інтереси Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі договору про надання послуг з правової допомоги № 1 від 04 січня 2019 року) просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
04 жовтня 1950 року укладено шлюб між « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 », згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виписаного російською мовою, про що зроблено актовий запис за № 15. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.21).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25 серпня 1988 року, виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_7 » є « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_8 » (а.с.11).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 05 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 актовий запис зроблено під № 4. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 » (а.с.12).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 13 травня 1977 року, виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » є « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_8 » (а.с.15).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області 28.08.2024 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років (а.с.24).
05 червня 2025 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (спадкоємцями за законом), після смерті ОСОБА_4 , було укладено договір про поділ спадщини, який зареєстровано в реєстрі за № 356 (а.с.25-26). 
Рішенням Виконавчого комітету Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №17 від 17 лютого 2005 року вирішено оформити право власності на будівлі зернового складу і автовагів, розташованих по АДРЕСА_2 і будівлю пекарні з навісом, розташованим по АДРЕСА_3 та видати свідоцтва про право власності на вказані будівлі на ім`я голови фермерського господарства «Пчела» Плити Василя Григоровича (а.с.35).
Рішенням Виконавчого комітету Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №57 від 21 вересня 2012 року вирішено оформити свідоцтво про право власності на нежитлову споруду (зерновий склад) що розташований на території Білоліської сільської ради відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб №121 від 09 червня 1998 року, статті 4 пункт 4.1 підпункт -а «фізичним особам, які у разі ліквідації підприємства, об`єднання, організації отримали у власність в установленому законом порядку нерухоме майно підприємства, об`єднання організації, що ліквідувалося» (а.с.36).
Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради №33-ВК від 31.07.2019 року вирішено присвоїти адресу комплексу складської будівлі та споруд, яке розташоване на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту: комплекс будівель та споруд № НОМЕР_7 (а.с.37).
Наказом Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №4 від 20.11.2020 року вищезазначеному об`єкту нерухомого майна була присвоєно адресу комплексу (зерноскладу) за межами населеного пункту с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області: України, Одеська область, Татарбунарський район, Білоліська сільська рада, комплекс будівель і споруд № НОМЕР_8 (а.с.37 зворот).
Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 30червня 2021 року № 146 викладено у новій редакції пункт 1 рішення виконавчого комітетуТатарбунарської міської ради «Про присвоєння адреси комплексу нежитлових будівель та споруд на території Татарбунарської міської ради за заявою ОСОБА_4 » від 09.04.2021 року № 83, а саме: «1. Присвоїти комплексу будівель та споруд на територіїТатарбунарської міської ради адресу: АДРЕСА_1 , які складаються з нежитлової будівлі під літерою «А» площею 1133,3 кв.м та вісової під літерою «Б» площею 47,35 кв.м, які належать гр. ОСОБА_4 .».
Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 28 грудня 2022 року №238 вирішено присвоїти адресу: комплекс будівель та споруд № 18; Одеська область, Білгород-Дністровський район, Татарбунарська територіальна громада; який складається з нежитлової будівлі під літерою «А» площею 1133,3 кв. м., вагова під літерою «Б» площею 47,33 кв. м. та належать ОСОБА_4 .» (а.с.39).
Постановою Саратської державної нотаріальної контори Одеської області від 11 вересня 2025 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 на комплекс будівель та споруд № НОМЕР_1 , Одеська область, Білгород-Дністровський район, Татарбунарська територіальна громада та на нежитлову споруду (зерновий склад), з причин відсутності правовстановлюючого документа (а.с.27-28).
За даними технічного паспорту та довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, комплексу будівель та споруд № НОМЕР_1 , Одеська область, Білгород-Дністровський район, Татарбунарська територіальна громада, збудований 1957-1960 роках. Цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований комплекс будівель та споруд – для іншого сільськогосподарського призначення (а.с.30-33, 54-55).
З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформований станом на 19.08.2025 вбачається, що 03.02.1997 зареєстровано фермерське господарство «Пчела», ідентифікаційний код 24760690, вид економічної діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, корененоплодів і бульбоплодів; засновником є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.42-44).
03.02.1997 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано фермерське господарство «Пчела» (а.с.42-44) . 
05листопада2018 року затверджено Статут фермерського господарства «Пчела» ( а.с.45-48).
Згідно з копією спадкової справи № 99/2025 щодо майна померлого ОСОБА_2 , заведеної 08 травня 2025 року Саратською районною державною конторою Одеської області спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.79-197).
Мотивувальна частина
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (частина перша статті 68 Закону України «Про нотаріат»).
У статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено випадки, за яких нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Зокрема, таким є не подання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.
На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 694/1433/17 (провадження № 61-4135св20) зазначено, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 523/18162/16 (провадження № 61-3170св21) вказано, що «статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.».
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (див. постанову Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17 (провадження № 61-13688св21)).
У постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 759/9359/22 (провадження № 61-3882св23) зазначено, що: «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку».
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщиниє останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємецьза заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Згідно з чинним цивільним законодавством України, спадкоємці однієї черги за законом спадкують майно у рівних частках, разом з цим, спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (ст. 1267, 1278 ЦК України). 
Судом встановлено, що 05 червня 2025 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_4 , було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадщини, де сторони узгодили обсяг спадкового майна й визначили його обсяг для кожного із спадкоємців.
Разом з тим, вказаний договір не охоплює спадкове майно, відносно якого виник даний судовий спір (комплекс будівель та споруд №18 та право засновника фермерського господарства).
Таким чином, право на спадкування, відносно комплексу будівель та споруд № НОМЕР_1 та право засновника фермерського господарства, позивачі мають у рівних частках (як спадкоємці першої черги), однак, звертаючись до суду з цим позовом, останні просили суд поділити спадщину наступним чином: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному права власності на комплексу будівель та споруд № НОМЕР_1 , а ОСОБА_3 - право засновника фермерського господарства.
Чинним спадковим законодавством не передбачено відмови від частини спадщини, тобто спадкоємець приймає або відмовляється від усієї спадщини (положення ст. 1273 ЦК України).
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 6 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц).
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. 
Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог, тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.
До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 264/4263/16-ц).
Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. 
Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб й такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).
Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для виходу за межі (обсяг) заявлених позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивачів, як спадкоємців, які просять суд вирішити питання щодо визнання права власності на спадкове майно. 
Щодо право засновника фермерського господарства
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. 
Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону України «Про фермерське господарство»). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 цього Закону). Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина перша статті 23 того ж Закону).
17 червня 2018 року набрав чинності Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року. Згідно зі статтею 23 цього Закону у разі смерті учасника товариства його частка переходить до спадкоємця без згоди учасників товариства. Отже, за наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі.
Таким чином, у випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі.
Вказане узгоджується із висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 та від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц.
Відповідно до інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформований станом на 19.08.2025, вбачається, що 03.02.1997 зареєстровано фермерське господарство «Пчела», ідентифікаційний код 24760690, засновниками якого є ОСОБА_4 (розмір частки статутного капіталу 50 тис грн) та ОСОБА_2 (розмір частки статутного капіталу 0,00).
Відомостей про припинення (ліквідацію) вказаного фермерського господарства вказаний витяг не містить.
Зважаючи на те, що  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_4 , й мають право на спадкуванняправа засновника фермерського господарствау рівних частках, то, з метою недопущення порушення спадкових прав та інтересів позивачів, суд вважає за необхідне визнати за останніми права засновника фермерського господарства «Пчела», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому належала частка у статутному (складеному) капіталіфермерського господарства «Пчела».
Щодо права власності на комплексу будівель та споруд № НОМЕР_1 
З доданих до позовної зави матеріалів вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №17 від 17 лютого 2005 року на ім`я голови фермерського господарства «Пчела» Плити Василя Григоровича вирішено оформити право власності на будівлі зернового складу і автовагів, розташованих по АДРЕСА_2 і будівлю пекарні з навісом, розташованим по АДРЕСА_3  та видати свідоцтва про право власності на вказані будівлі (а.с.35).
Рішенням Виконавчого комітету Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №57 від 21 вересня 2012 року вирішено оформити свідоцтво про право власності на нежитлову споруду (зерновий склад) що розташований на території Білоліської сільської ради відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб №121 від 09 червня 1998 року, статті 4 пункт 4.1 підпункт -а «фізичним особам, які у разі ліквідації підприємства, об`єднання, організації отримали у власність в установленому законом порядку нерухоме майно підприємства, об`єднання організації, що ліквідувалося» (а.с.36).
Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради №33-ВК від 31 липня 2019 року вирішено присвоїти адресу комплексу складської будівлі та споруд, яке розташоване на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту: комплекс будівель та споруд №10. Скасовано рішення виконкому №44-УІ від 23 грудня 2014 року (а.с.37).
Наказом Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №4 від 20.11.2020 року присвоєно адресу комплексу (зерноскладу) за межами населеного пункту с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області, який розташований на території Білоліської сільської ради за межами населеного пункту с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області поштову адресу: АДРЕСА_4  (а.с.37 зворот).
Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 30 червня 2021 року № 146 викладено у новій редакції пункт 1 рішення виконавчого комітетуТатарбунарської міської ради «Про присвоєння адреси комплексу нежитлових будівель та споруд на території Татарбунарської міської ради за заявою ОСОБА_4 » від 09.04.2021 року № 83, а саме:«1. Присвоїти комплексу будівель та споруд на територіїТатарбунарської міської ради адресу: АДРЕСА_1 , які складаються з нежитлової будівлі під літерою «А» площею 1133,3 кв.м та вісової під літерою «Б» площею 47,35 кв.м, які належать гр. ОСОБА_4 .».
Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 28 грудня 2022 року №238 внесено зміни до пункту 1 рішення виконавчого комітетуТатарбунарської міської ради від 09.04.2021 р. № 83 «Про присвоєння адреси комплексу нежитлових будівель та споруд на території Татарбунарської міської ради за заявою ОСОБА_4 », та викладено його в наступній редакції:«1. Присвоїти адресу: комплекс будівель та споруд № НОМЕР_1 ; Одеська область, Білгород-Дністровський район, Татарбунарська територіальна громада;який складається з нежитлової будівлі під літерою «А» площею 1133, 3 кв. м., вагова під літерою «Б» площею 47,33 кв. м. та належать ОСОБА_4 .» Рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від10.08.2022 р. № 137 «Про внесення змін в рішення виконавчого комітетуТатарбунарської міської ради «Про присвоєння адреси комплексу нежитлових будівель та споруд на території Татарбунарської міської ради за заявою ОСОБА_4 » від 09.04.2021 р. № 83» вважати таким, що втратило чинність (а.с.39).
Постановою Саратської державної нотаріальної контори Одеської області від 11 вересня 2025 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , а саме на комплекс будівель та споруд № НОМЕР_1 , Одеська область, Білгород-Дністровський район, Татарбунарська територіальна громада та на нежитлову споруду (зерновий склад), з причин відсутності правовстановлюючого документа (а.с.27-28).
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилаєтьсяяк на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимогичи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входятьдо предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивномута безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, рішенням Виконавчого комітету Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №17 від 17 лютого 2005 року на ім`я голови фермерського господарства «Пчела» Плити Василя Григоровича вирішено оформити право власності на будівлі зернового складу і автовагів, розташованих по АДРЕСА_2 і будівлю пекарні з навісом, розташованим по АДРЕСА_3  та видати свідоцтва про право власності на вказані будівлі.
Чи отримав голова фермерського господарства «Пчела» Плита В. Г. свідоцтва про право власності на вказані будівлі судом не встановлено і позивачі доказів на підтвердження цих обставин суду не надали.
Чи було оформлено свідоцтво про право власності на нежитлову споруду (зерновий склад) що розташований на території Білоліської сільської ради, відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №57 від 21 вересня 2012 року судом також не встановлено і позивачі, на підтвердження цих обставин, доказів суду не надали.
Чи є вищевказані нежитлові споруди комплексом нежитлових будівель та споруд (комплекс будівель та споруд зерноскладу) на території Татарбунарської міської ради, якому в подальшому присвоєно адресу: комплекс будівель та споруд № 18, однозначно стверджувати неможливо.
З наданих суду рішення Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради №33-ВК від 31 липня 2019 року, наказу Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №4 від 20.11.2020 року, рішення Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 30 червня 2021 року № 146 та рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 28 грудня 2022 року №238 також неможливо ідентифікувати та достеменно ствердужвати, що комплекси будівель та споруд № НОМЕР_7 і №4 є саме комплексом будівель та споруд № НОМЕР_1 .
Разом з цим, суду не надано рішення виконкому №44-УІ від 23 грудня 2014 року, яке скасовано рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради №33-ВК від 31 липня 2019 року та не надано рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 09.04.2021 р. № 83 «Про присвоєння адреси комплексу нежитлових будівель та споруд на території Татарбунарської міської ради за заявою ОСОБА_4 » та рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від10.08.2022 р. № 137 «Про внесення змін в рішення виконавчого комітетуТатарбунарської міської ради «Про присвоєння адреси комплексу нежитлових будівель та споруд на території Татарбунарської міської ради за заявою ОСОБА_4 », про які йдеться мова у рішеннях Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 30 червня 2021 року за № 146 та від 28 грудня 2022 року за №238.
Крім того, з рішення Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 28 грудня 2022 року №238 вбачається, що комплекс будівель та споруд № 18 складається з нежитлової будівлі під літерою «А» - площею 1133,3 кв. м та вагової під літерою «Б» - площею 47,33 кв. м.
Разом з тим, технічний паспорт комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1 містить іншу площу, зокрема на схематичному плані вказано, що будівлі під літерою «А» та «Б» мають площу 1301,4 кв. м (а.с. 30, зворот), тоді як на експлікації приміщень будівля під літерою «А» складається з двох приміщень (418 та 715,3 кв. м) (а.с. 31, зворот), а відповідно до характеристики об`єкта нерухомого майна будівля під літерою «А» має площу 1254,1 кв. м, а будівля під літерою «Б» - 47,3 кв. м. 
За вказаних обставин, позивачі не довели, що є їх процесуальним обов`язком, те, що комплекси будівель та споруд АДРЕСА_5 є тим самим комплексом будівель та споруд АДРЕСА_1 і складається з двох приміщень: нежитлової будівлі під літерою «А» - площею 1133,3 кв. м та вагової під літерою «Б» - площею 47,33 кв. м, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають у звяку з недоведеністю.
Висновки за результатами розгляду справи
За встановлених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у частині позовних вимог щодо визнання права на спадкування права засновника фермерського господарства, є належним чином доведеними та обґрунтованими.
Решта позовних вимог, на думку суду, є недоведеними.
Розподіл судових витрат
Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то з Татарбунарської міської ради Одеської області на користь позивачів підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору за подання позовної заяви до суду (за задоволену немайнову вимогу).
Керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно– задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права засновника фермерського господарства «Пчела», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому належала частка у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства «Пчела» (ідентифікаційний код юридичної особи – 24760690,дата державної реєстрації: 03.02.1997, дата запису: 09.04.2006, номер запису: 15491200000000382,Україна, 68130, Одеська обл., Татарбунарський (Білгород-Дністровський)район, село Білолісся, вул. Татарбунарського повстання, будинок 138).
У задволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Татарбунарської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 збір у сумі 1211,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; (РНОКПП НОМЕР_9 ).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; (РНОКПП НОМЕР_10 ).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; (РНОКПП НОМЕР_11 ).
Відповідач: Татарбунарська міська рада, місцезнаходження: 68100, Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18 (ЄДРПОУ 37197846). 

Суддя К. І. Олійник