КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року м. Київ справа №320/6897/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту також відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.10.2025 №№ 91998240203, 92010240203, 92004240203.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомила, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС», ТОВ «Ювсервіс» платника податків фізичної особи ОСОБА_1 відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, згідно яких позивачу донараховано суми ПДФО, військового збору та штрафні санкції.
Позивач наголосила, що на момент відчуження корпоративних прав у «Торговельний Світ «ТС», ТОВ «Ювсервіс» у неї не виникло ані інвестиційного прибутку, ані інвестиційного збитку з огляду на те, що частку у статутному капіталі продано за ціною придбання, що підтверджується договорами купівлі-продажу (відчуження) часток у статутному капіталі (корпоративних прав) означених товариств.
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням №92010240203 за ненадання посадовим (службовим) особам контролюючих органів до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, позивач наголосила на тому, що жодна норма Податкового кодексу України не передбачає обов`язку для фізичних осіб вести книгу обліку доходів і витрат при здійсненні операцій з інвестиційними активами.
Крім того, позивач зазначила, що нею не були отримані наказ про проведення перевірки, акт перевірки, податкові повідомлення-рішення, запити щодо надання документів у межах перевірки, у зв`язку з чим не було можливості надати до Головного управління ДПС у м. Києві будь-які підтверджуючі документи щодо здійснення нею інвестиційних операцій, у зв`язку з чим не було можливості надати будь-які підтверджуючі документи щодо здійснення нею інвестиційних операцій.
Позивач наголошує на тому, що обов`язковою передумовою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є вручення наказу про її проведення та повідомлення про дату початку і місця її проведення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс» відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.
Відповідач стверджує, що за результатами проведеної відносно позивача перевірки встановлено невідображення нею інвестиційного прибутку у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік та ненадання інформації та документів на запит контролюючого органу.
На переконання відповідача, надані позивачем документи не підтверджують понесені позивачем витрати на придбання часток у статутних капіталах ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс».
Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що нею надано ГУ ДПС у м. Києві усі документи на підтвердження понесених витрат на придбання часток у статутних капіталах ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс», а також на підтвердження відсутності у позивача заборгованості перед Компанією «Фаркоаст Сервісиз ЛТД» за результатами їх придбання.
Усною ухвалою суду від 28.04.2026, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Присутній у судовому засіданні 12.05.2026 представник позивача заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження. Представник відповідача щодо розгляду означеного клопотання послався на розсуд суду.
Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Усною ухвалою суду від 12.05.2026, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
У період з 11.08.2025 по 15.08.2025 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, отриманого з доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс» платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, результати якої оформлені актом від 22.08.2025 №72933/Ж5/26-15-24-02-03/2480118620 (далі по тексту також - акт перевірки).
Перевіркою встановлено наступні порушення:
- вимог підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України - не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального оподатковуваного доходу;
- підпункту 168.2.1 пункту 168.2, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України, в результаті чого занижено інвестиційний прибуток на суму 4 200 000,00 грн та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2020 рік в сумі 756 000,00 грн з отриманого доходу;
- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у розмірі 63 000,00 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 01.10.2025 №91998240203 за порушення підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України позивачу збільшено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 756 000,00 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 01.10.2025 №92010240203 за порушення підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України (ненадання до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1020 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 01.10.2025 №92004240203 за порушення підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 63 000,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цих податкових повідомлень-рішень, позивач звернулася з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Однією з підстав позову позивачем вказано неотримання нею наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату її початку та місце проведення такої перевірки, що мало наслідком позбавлення її права надати свої пояснення та докази в межах предмету перевірки.
У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) зроблено висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень. Підставам позову такого змісту, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, - переходити до перевірки підстав позову, пов`язаних з оспорюванням висновку контролюючого органу про вчинення платником податків податкового правопорушення (порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган).
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, від 11.07.2024 у справі № 320/7160/19.
Також відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду обґрунтувала відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення Відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення Позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання». 
Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 140/3135/19, від 11.07.2024 у справі № 320/7160/19.
В аспекті відповідної судової практики Верховного Суду надаючи оцінку доводам позивача щодо дотримання відповідачем процедури проведення перевірки, за результатами якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, суд звертає увагу на таке.
Матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУ ДПС у м. Києві від 07.07.2025 №4796-к призначено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого інвестиційного прибутку від продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс» за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 у приміщенні ГУ ДПС у м. Києві. Підставою зазначено доповідну записку управління податкового аудиту фізичних осіб від 02.07.2025 №1496/Д3/26-15-24-02-03-08.
На підставі означеного наказу ГУ ДПС у м. Києві сформовано повідомлення від 07.07.2025 №1726/26-15-24-02-03.
Наказ від 07.07.2025 №4796-к та повідомлення від 07.07.2025 №1726/26-15-24-02-03 були направлені за податковою адресою позивача: АДРЕСА_1 , яка є адресою реєстрації її місця проживання та, зокрема, зазначена у позовній заяві. Означене поштове відправлення було повернуто відправнику без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження й обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктами 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
За приписами пунктів 79.1, 79.2 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що адресою реєстрації місця проживання позивача є АДРЕСА_1 .
З копії поштового повернення вбачається про направлення наказу ГУ ДПС у м. Києві від 07.07.2025 №4796-к та повідомлення від 07.07.2025 №1726/26-15-24-02-03 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача за адресою реєстрації її місця проживання ( АДРЕСА_1 ).
Відповідно до пунктів 42.1 - 42.3 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Пунктом 42.5 статті 42 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Таким чином, ПК України визначено, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки надсилаються (вручаються) платнику податків контролюючим органом за місцем його реєстрації та за умови їх вручення у контролюючого органу виникають підстави для проведення перевірки.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказ ГУ ДПС у м. Києві від 07.07.2025 №4796-к та повідомлення від 07.07.2025 №1726/26-15-24-02-03 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача були направлені за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 07.07.2025, проте вони не були вручені адресату з підстав закінчення терміну зберігання та повернуті адресату 24.07.2025, а тому вважаються належним чином врученими.
З акта перевірки вбачається, що датою початку її проведення є 11.08.2025, що відповідає визначеному пунктом 79.2 статті 79 ПК України строку проведення перевірки, яка розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу, оскільки повідомлення та наказ направлені на адресу позивача 07.07.2025.
Враховуючи означені обставини, суд відхиляє доводи позивача про невручення їй наказу про проведення перевірки та повідомлення як обов`язкові передумови для проведення такої перевірки контролюючим органом.
Щодо доводів позивача про відсутність підстав для збільшення їй грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору в межах спірних відносин, суд зазначає таке.
Особливості оподаткування податком на доходи фізичних осіб визначені розділом IV ПК України.
Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з положеннями пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Нормами пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені в пункті 162.1 статті 162 ПК, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні та іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПК.
За приписами підпункту 14.1.81-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України інвестиційний прибуток для цілей розділу IV цього Кодексу - дохід у вигляді позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку від проведення операцій з цінними паперами з урахуванням курсової різниці, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, та витратами на придбання таких інвестиційних активів.
Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені у пункті 170.2 статті 170 ПК України.
Так, відповідно до підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.
За правилами, визначеними підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).
До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з:
обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив;
зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку;
повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним (або особою, у якої інвестиційний актив був придбаний прямо чи опосередковано) до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента, зменшення статутного капіталу такого емітента чи ліквідації такого емітента.
Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за вартістю, що дорівнює сумі державного мита та податку з доходів фізичних осіб, сплачених у зв`язку з таким даруванням чи успадкуванням.
Підпунктом 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України визначено, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.
Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.
Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від`ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до складу інвестиційного прибутку включається позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, а до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм пункту 170.2 статті 170 ПК України у подібних правовідносинах зроблено Верховним Судом у постановах від 12.11.2020 у справі №826/16334/15, від 27.05.2022 у справі № 640/6721/20, від 04.10.2022 у справі №826/12806/16.
При цьому суд зауважує, що правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначає Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VIII (далі по тексту також - Закон №2275).
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону №2275 розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.
Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.
Частиною першою статті 13 Закону №2275 визначено, що вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.
За приписами частини дев`ятої статті 11 Закону №2275 найменування товариства, що діє на підставі модельного статуту, склад засновників (учасників), розмір статутного капіталу, розмір часток у статутному капіталі кожного з учасників, спосіб внесення ними вкладів (у грошовій та/або негрошовій формі) визначаються відповідним рішенням засновників (учасників) товариства.
Отже, операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права є операцією з придбання інвестиційного активу, тобто є витратами платника податку на придбання такого активу - частки у статутному капіталі.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до договору №12-2018/1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» від 18.12.2018 придбала у Компанії «Фаркоаст Сервісиз ЛТД» 30% статутного капіталу ТОВ «Торговельний Світ «ТС», що становить 3 300 000 грн.
Номінальна вартість частки - 3 300 000 грн.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору ціна договору становить 3 300 000 грн.
Продавець заявляє, що він отримав від покупця як оплату за частку 3 300 000 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
Також позивач відповідно до договору №12-2018/6 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ювсервіс» від 18.12.2018 придбала у Компанії «Фаркоаст Сервісиз ЛТД» 30% статутного капіталу ТОВ «Ювсервіс», що становить 900 000 грн.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору ціна договору становить 900 000 грн.
Продавець заявляє, що він отримав від покупця як оплату за частку 900 000 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
Протоколом №01/12-2018 загальних зборів ТОВ «Торговельний Світ «ТС» від 18.12.2018 підтверджено продаж частки компанії «Фаркоаст Сервісиз ЛТД» та компанії «Модвей Інновейшнз Корп» у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС».
Довідкою про відсутність заборгованості від 31.12.2018, виданою Компанією «Фаркоаст Сервісиз ЛТД», підтверджується відсутність заборгованості за договорами від 18.12.2018 №№ 12-2018/6 та 12-2018/1.
Відповідно до договору №ЮС-ЛРМ-ІФП ТОВ «Ювсервіс» від 02.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого за №1553, ОСОБА_1 продала Товариству з обмеженою відповідальністю «ІТ Фінанс Проект» частку, яка складає 30% статутного капіталу ТОВ «Ювсервіс», що становить 900 000,00 грн.
Відповідно до пункту 2.2 договору продавець заявляє, що він отримав від покупця як оплату за частку 900 000 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
Відповідно до договору №ТС-ЛРМ-ІФП ТОВ «Торговельний Світ «ТС» від 02.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого за №1532, ОСОБА_1 продала Товариству з обмеженою відповідальністю «ІТ Фінанс Проект» частку, яка складає 30% статутного капіталу ТОВ «Торговельний Світ «ТС», що становить 3 300 000,00 грн.
Відповідно до пункту 2.2 договору продавець заявляє, що він отримав від покупця як оплату за частку 3 300 000,00 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
Тобто, витрати позивача на придбання частки в статутних капіталах ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс» дорівнюють розміру отриманого нею доходу від їх продажу у розмірі 3 300 000 грн та 900 000 грн відповідно, що підтверджено документально та не спростовано під час судового розгляду справи.
В свою чергу, оскільки у позивача за результатами операцій з відчуження часток у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс» не утворилось інвестиційного прибутку, відповідно, і відсутній обов`язок відображення такого у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік та сплати ПДФО та військового збору.
Висновки щодо відсутності інвестиційного прибутку від операцій з продажу частки в статутному капіталі Товариства у разі, якщо сума отриманого доходу дорівнювала сумі понесених витрат та, відповідно, відсутності об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №810/2527/17 та від 27.05.2022 у справі №640/6721/20.
Досліджуючи питання здійснення позивачем у 2018 році витрат на придбання часток у статутному капіталі, суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18, дослідивши питання відображення у договорі купівлі-продажу інформації щодо отримання коштів за договором до його підписання, виснувала таке:
« 7.24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу від 03 червня 2016 року продаж частки 80 % у статутному капіталі товариства за домовленістю сторін вчиняється за 5 520 000,00 грн. Гроші у вказаній сумі продавці отримали у відповідних частках повністю до підписання зазначеного договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за частки у статутному капіталі товариства здійснені повністю та про те, що немає претензій до покупців щодо оплати з боку продавців.
7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 73 ГПК України вони є письмовим доказом.
7.26. Щодо правової оцінки пункту 5 спірного договору як розписки Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 73 ГПК України.
7.27. Таке розуміння узгоджується із законом. Так, відповідно до частини першої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України в разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
7.28. Тому пункт 5 спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою...
...7.30. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що правове значення розписки може не обмежуватися посвідченням певних обставин. Наприклад, відповідно до наведених вище положень абзацу третього частини першої статті 937 та частини другої статті 1047 ЦК України розписка може підтверджувати укладення договору зберігання в письмовій формі, підтверджувати укладення договору позики та його умов.
7.31. Суд апеляційної інстанції наголосив, що в пункті 5 спірного договору вказано на здійснення розрахунку саме до його підписання. Цей суд звернув увагу на те, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором, тобто вважається укладеним з моменту досягнення угоди щодо усіх його істотних умов. Звідси суд зробив висновок, що посилання відповідачів на розрахунок за спірним договором до його укладення він оцінює критично, оскільки ані прямий, ані опосередкований зв`язок між розрахунком за правочином, який ще не відбувся, та самим спірним договором установити не видається за можливе.
7.32. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі «передає або зобов`язується передати», «приймає або зобов`язується прийняти» не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому.
7.33. При цьому ані реальним, ані консенсуальним договором не передбачається виконання зобов`язання, що виникає з договору, в минулому.
7.34. Водночас відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
7.35. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші.
7.36. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.».
Як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 2.2 договору №12-2018/1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» від 18.12.2018 продавець заявляє, що отримав від покупця (позивача) як оплату за частку 3 300 000,00 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
Відповідно до пункту 2.2 договору №12-2018/6 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ювсервіс» від 18.12.2018 продавець заявляє, що отримав від покупця (позивача) як оплату за частку 900 000,00 грн та жодних претензій майнового характеру до покупця не має.
З урахуванням вищевикладеного висновку Великої Палати Верховного Суду відповідна інформація, відображена у договорах, розцінюється судом як розписка про отримання коштів та є доказом проведення розрахунків за придбані позивачем частки у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» та ТОВ «Ювсервіс» у Компанії Фаркоаст Сервісиз ЛТД.
Довідкою про відсутність заборгованості від 31.12.2018 директор компанії Фаркоаст Сервісиз ЛТД підтвердив, що станом на дату її складення заборгованість у ОСОБА_1 перед компанією відсутня за такими договорами: №12-2018/6 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ювсервіс» від 18.12.2018, №12-2018/1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговельний Світ «ТС» від 18.12.2018.
Враховуючи означені обставини та позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується здійснення розрахунків між позивачем та компанією «Фаркоаст Сервісиз ЛТД» за частки у статутному капіталі у повному обсязі, та про те, що немає претензій до покупця щодо оплати з боку продавця.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платники податків зобов`язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 №579, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, затверджено форму книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість); Порядок ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість; форму книги обліку доходів і витрат (для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість); Порядок ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість.
Суд зауважує, що пункт 176.1 статті 176 ПК України зобов`язує фізичну особу вести облік документів і витрат в обсягах, необхідних для визначення річного доходу, але не встановлює обов`язку вести саме Книгу обліку доходів і витрат за формою, встановленою для фізичних осіб-підприємців.
Відтак, враховуючи як встановлену під час судового розгляду справи відсутність складу правопорушення в частині отримання позивачем інвестиційного прибутку у 2020 році внаслідок продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Ювсервіс» та ТОВ «Торговельний Світ «ТС», так і відсутність у неї обов`язку ведення Книги обліку доходів і витрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування штрафних санкцій у розмірі 1020 грн спірним податковим повідомленням-рішенням від 01.10.2025 №92010240203, застосованим за ненадання до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу у 2020 році.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 8200,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.01.2026 №АС43-54ВР-АН9А-ХВ7В.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 8200,20 грн, підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у м. Києві.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.10.2025 №№ 91998240203, 92010240203, 92004240203.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 8200,20 грн (вісім тисяч двісті грн 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.