ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4775/26 Справа № 177/1024/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про вирішення трудового спору – стягнення недоплаченої частки заробітної плати, стягнення середнього заробітку,
- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» 
на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2026 року,-
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
20.09.2022 року до Покровського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про вирішення трудового спору – стягнення недоплаченої частки заробітної плати, стягнення середнього заробітку, в якому позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 12657,75 грн. недоплаченої частки зарплати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період 2017-2022 роки (включно) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй компенсацію втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї суми в порядку, передбаченому Законом №2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року №159.
В обґрунтування позову посилається на те, що з 2017 року по 2022 рік позивачці надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу кожного разу при наданні відпустки вона зверталась з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2012 рік, який є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги та відповідно до п.3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Ці заяви знаходяться у відповідача, який не заперечує та підтверджує факт такого звернення листом довідкою про нараховані суми. Відповідач не попереджав її про погіршення існуючих умов оплати праці. В порушення Колективного договору їй не надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2026 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» «про вирішення трудового спору – стягнення недоплаченої частки заробітної плати, стягнення середнього заробітку» – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки (включно) в розмірі 6157,75 грн.
В іншій частині позовних вимог слід відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
16.02.2026 року від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2026 рокута ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідно до пункту 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ від 06 грудня 2016 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Тобто, починаючи з 01 січня 2017 року на виконання вимог Закону № 1774-VІІІ від 06 грудня 2016 року сторони Колективного договору було зобов`язано при обчисленні матеріальної допомоги на оздоровлення застосовувати в якості розрахункової величини встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 12657,75 грн, що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

На час розгляду справи ОСОБА_1 працює черговим по парку станції Кривий Ріг СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». З 2017 року по 2022 рік їй надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу кожного разу при наданні відпустки вона зверталась з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2012 рік, який є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги та відповідно до п.3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Ці заяви знаходяться у відповідача, який не заперечує та підтверджує факт такого звернення листом довідкою про нараховані суми. Відповідач не попереджав її про погіршення існуючих умов оплати праці. В порушення Колективного договору їй не надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні.
Наявність у позивача посвідчення №18 від 24.07.2019 року про працевлаштування на АТ «Укрзалізниця» підтверджується його копією, долученою до справи, за яким ОСОБА_1 працює на посаді черговим по парку станції Кривий Ріг СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».
Позивачці щороку надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу кожного разу при наданні відпустки вона зверталась з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2012 рік, який є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги та відповідно до п.3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, що підтверджується копією листа-довідки про надання відпустки та виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення у додатку №5, копією витягу п.1.4 та п. 3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці у додатку №6, копією витягу п.1.4, п.3.1.14 Криворізької дирекції залізничних перевезень у додатку №7.
Але відповідач проігнорував п.3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.
Як вбачається з п.3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час та п.3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2012 рік, який є чинним по цей час, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника, у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.
Відповідно до п.1.4 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час та п.1.4 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2012 рік, який є чинним по цей час, встановлено, що: «Зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників дистанції, вносяться на протязі строку його дії за погодженням сторін і затверджуються на спільному засіданні керівництва дистанції і профкому дистанції, а всі інші - на конференції трудового колективу», що підтверджується копією витягу п.1.4 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час, в додатку №6; копією витягу п.1.4 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2012 рік, який є чинним по цей час в додатках №7.
За таких обставин відповідач безпідставно недоплачував суму матеріальної допомоги позивачці.
П.3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинним по цей час та п.3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2012 рік, який є чинним по цей час, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника, у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, для розрахунку береться мінімальна заробітна плата по Україні відповідного періоду, що підтверджується копією листа-довідки відповідача про дати перебування у відпустці позивачки та виплачені їй суми матеріальної допомоги на оздоровлення у додатку №5.
2017 рік: 3200 грн. - 2105,00 грн. = 1095 грн., де 3200 грн. - мінімальна заробітна плата в Україні у 2017 році; 2105,00 грн. - сума яка була виплачена; 1095 грн. - недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.
2018 рік: 3723 грн. - 2301,25 грн. = 1421,75 грн., де 3723 грн. - мінімальна заробітна плата в Україні у 2018 році; 2301,25 грн. - сума яка була виплачена; 1421,75 грн. - недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.
2019 рік: 4173 грн. - 2508,75 грн. = 1664,25 грн., де 4173 грн. - мінімальна заробітна плата в Україні у 2019 році; 2508,75 грн. – сума, яка була виплачена; 1664,25 грн. - недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.
2020 рік: 4723 грн. - 2746,25 грн. = 1976,75 грн., де 4723 грн. - мінімальна заробітна плата в Україні у 2020 році; 2746,25 грн. – сума, яка була виплачена; 1976,75 грн. - недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.
Розрахунок заборгованості по невиплаченій матеріальній допомозі на оздоровлення за період 2017-2021 роки: 1095 + 1421,75 + 1664,25 + 1976,75 + 0,00 = 6157,75 грн., де недоплачена частка заробітної плати (матеріальна допомога на оздоровлення) за 2017-2021 роки, яка підлягає стягненню з відповідача.

Судом встановлено, що позивачці про порушення її права стало відомо з листа-довідки відповідача, що підтверджується копією листа-довідки відповідача про дати перебування у відпустці позивачки та виплачені їй суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Враховуючи, що предмет позову стосується невиплати належних сум заробітної плати за період 2017-2021 роки, то для правильного вирішення справи потрібно застосувати норми права, викладені у Постанові Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №300/4201/22.

Виходячи з наведеного обґрунтування, приймаючи до уваги положення п. 3.1.14 Колективного договору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що про часткове задоволення позовних вимог, оскільки дії відповідача щодо невиплати позивачці частини матеріальної допомоги на оздоровлення протягом 2017-2021 років у загальному розмірі 6157,75 грн є неправомірними. Інша частина позовних вимог, а саме, щодо стягнення допомоги за 2022 рік є безпідставною та необґрунтованою, тому в її задоволенні слід відмовити, оскільки позивачу у 2022 році надавалася щорічна відпустка та вона отримала матеріальну допомогу на оздоровлення, що позбавляє її право на повторне отримання.

Щодо доводів представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву про застосування позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що питання про звільнення позивачки з роботи у відповідача не є предметом вирішення даного спору, яка продовжує працювати у структурному підрозділі відповідача, зважаючи на те, що на момент невиплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення діяли норми ст. 233 КЗпП (2017-2022 роки), які передбачали можливість в разі порушення законодавства про оплату праці працівнику звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, то в даному випадку підстав для застосування тримісячного строку для звернення до суду з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого, відповідно до заявлених вимог немає.
За таких обставин, позовна давність у даній справі не підлягає застосуванню.

Встановивши вказані обставини судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до вимог статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно приписів статті 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до вимог частини 2 статті 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Отже, за вказаний період 2017-2021 роки відповідач недоплатив позивачу матеріальну допомогу в розмірі 6157,75 грн, яка правомірно стягнута судом першої інстанції. 
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі.
При цьому, судом першої інстанції вірно враховано положення статті 9 КЗпП України, згідно якої умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, та констатовано, що вказана правова норма не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством, адже вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.
Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши у сукупності положення статі 22, 58 Конституції України, статті 9 КЗпП України, колегія суддів вважає, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема, призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю, не мають зворотної сили.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії відповідача щодо невиплати позивачці частини матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2017-2021 роки є неправомірними, тому заявлені позивачкою позовні вимоги підлягають задоволенню.

При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: