Справа № 709/239/26
2/709/402/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Чубая В.В.,
за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначалося, що 30 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання його електронним підписом. У зв`язку з тим, що остання не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто не погасила існуючу заборгованість, ТОВ «Споживчий Центр» змушене звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 23784,00 гривень, а також стягнення судових витрат.
У відзиві на позов ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що 30 травня 2024 року вона стала жертвою шахрайських дій зі сторони невідомих осіб, які отримали доступ до номеру її мобільного телефону і вкрали грошові кошти з належної їй кредитної картки, про що вона заявила до правоохоронних органів. Вказаний кредитний договір також датований 30 травня
2024 року. Натомість жодного кредитного договору вона не укладала, його примірника не одержувала, такого волевиявлення не мала, кредитних коштів не отримувала, а кредитна картка, на яку нібито переховані ці кошти, їй не належить. Викладені у інформаційному повідомленні позичальника відомості не відповідають дійсності, зокрема осіб, які вказані поручителями, вона не знає та у ДСНС ніколи не працювала, натомість є пенсіонеркою за віком. Про існування заборгованості за кредитом дізналася лише після отримання копії позовної заяви з додатками, а тому вкотре звернулася до правоохоронних органів. Крім того, стверджувала про відсутність належних доказів перерахування кредитних коштів, а також детального розрахунку заборгованості.
ТОВ «Споживчий Центр» подало відповідь на відзив, в якому наполягало на задоволенні позовних вимог. Зазначало, що ОСОБА_1 не навела жодних належних і допустимих доказів своєї позиції, зокрема щодо шахрайських дій стосовно неї, а суд не зобов`язаний збирати такі докази. Так, між сторонами було укладено електронний кредитний договір, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тобто кодом з смс-повідомлення, надісланого на телефон ОСОБА_1 . Надалі
ТОВ «Споживчий Центр» перерахувало кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний останньою, тобто виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID Національного банку України, тобто вона була однозначно ідентифікована. Крім того, всі складові заборгованості за кредитом (проценти, комісія, штрафні санкції) нараховані відповідно до вимог діючого законодавства та з дотриманням умов укладеного кредитного договору, що також узгоджується із судовою практикою Верховного Суду.
Крім того, ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого виклала доводи, аналогічні з вказаними у відзиві на позов. Просила суд визнати відсутнім її обов`язок за кредитним договором, а сам кредитний договір визнати недійсним.
Від представника ТОВ «Споживчий Центр» надійшов відзив на зустрічний позов, де викладено схожі доводи з тими, які вказані у відповіді на відзив. Вкотре зазначалося, що при укладенні електронного кредитного договору проведено ідентифікацію позичальника, договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що надсилався на номер телефону позичальника. При цьому позичальника однозначно ідентифіковано за допомогою системи BankID Національного банку України. З посиланням на практику Верховного Суду на норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини, зокрема споживче кредитування, вказувалося на неможливість визнання договору недійсним, якщо він є неукладеним. Стверджувалося, що ОСОБА_1 не довела, що її воля була відсутня при укладенні кредитного договору, або, що її примусили до його підписання. ТОВ «Споживчий Центр» виконало взяті на себе зобов`язання, а саме переказало кредитні кошти на вказаний при укладенні кредитного договору картковий рахунок. Натомість сторона, яка вимагає визнання правочину недійсним, повинна довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Проте матеріали справи не містять таких доказів, а суд не зобов`язаний збирати докази замість сторін або компенсувати їх процесуальну пасивність.
У судові засідання представник ТОВ «Споживчий Центр» не з`являвся, у позовній заяві та відповіді на відзив просив провести розгляд справи за його відсутності.
Під час судового розгляду ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення первісного позову, натомість наполягала на задоволенні її зустрічної позовної заяви.
Виходячи з приписів ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності представника позивача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов такого висновку.
30 травня 2024 року укладено кредитний договір № 30.05.2024-100002221 шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 13-18).
Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта)
ТОВ «Споживчий Центр» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору споживачем підтверджено, що він ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору від 30 травня 2024 року № 30.05.2024-100002221, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.
Відповідно до п. 11.9. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник підтверджує, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий у користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись позичальником при виконанні умов даного договору, вчиненні будь-яких операцій за ним.
Згідно з п. 11.10. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник підтверджує, що вказаний ним для перерахування коштів платіжний засіб/поточний рахунок належить виключно позичальнику на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене, не обмежене іншим чином, платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується лише позичальником.
Матеріалами справи підтверджено, що 30 травня 2024 року укладено кредитний договір № 30.05.2024-100002221, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий Центр» надав споживачу кредит у сумі 8000,00 гривень строком на 98 днів, дата повернення кредиту - 04 вересня 2024 року.
Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 1200,00 гривень, яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Неустойка - 80,00 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від
07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Таким чином судом встановлено, що спірний кредитний договір був укладений в електронній формі, тобто у письмову вигляді.
Особливості вчинення правочинів в електронній формі визначені положеннями Законом України «Про електронну комерцію».
Так, ст. 3 Закону містить визначення термінів, зокрема:
- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;
- одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно з ч. 6 цієї ж статті Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Зі змісту ч. 8 цієї ж статті Закону вбачається, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
У ч. 12 цієї ж статті Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному
ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно зі ст. 12 Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е925, який надсилався на номер мобільного телефону НОМЕР_1 .
Відповідно до інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача позичальника ідентифіковано як ОСОБА_1 (а.с. 24 на звороті).
Разом з тим з листа ПрАТ «Київстар» від 21 травня 2026 року № 5779/з/КТ видно, шо 30 травня 2024 року о 15:39 зафіксовано здійснення самостійного перевипуску SIM-карти з номером НОМЕР_2 на іншу SIM-карту з тим самим телефонним номером без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар» (а.с. 166-167).
При цьому згідно з долученою до вказаного листа інформацією про з`єднання по телефонному номеру НОМЕР_2 , які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар», в період часу з 30 травня 2024 року по 31 травня 2024 року, мобільний телефон з номером телефону НОМЕР_2 30 травня 2024 року до 15:41 перебував в зоні розташування базової станції за адресою: АДРЕСА_1 , а після 15:41 - в зоні розташування базових станції у м. Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області, де фіксуються вхідні дзвінки та СМС від «Київстар», «Приватбанк» «SGROSHI» (а.с. 168).
Водночас з копії витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні
№ 12024250370000734 від 01 червня 2024 року видно, що 31 травня 2024 року до ВПД № 2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення про те, що
30 травня 2024 року близько 15:30 ОСОБА_1 на її номер телефону НОМЕР_1 , який прив`язаний до банківської картки «Приватбанк» з банківським рахунком
№ НОМЕР_3 , з телефонного номеру НОМЕР_4 зателефонувала невстановлена жінка і представилася працівником мобільної мережі «Київстар», при цьому свої анкетні дані не назвала, та повідомила, що її карта «Київстар» буде заблокована, але її термін можна продовжити по телефону, ввівши комбінацію. Цю комбінацію
ОСОБА_1 ввела і їй на телефон прийшла ще одна комбінація від «Київстар», яку вона також натиснула, після чого її SIM-картка була заблокована. 31 травня 2024 року коли вона звернулася до відділення банку її повідомили, що 30 травня 2024 року з її рахунку були списані грошові кошти у розмірі 34000,00 гривень. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 44).
Так, списання грошових коштів 30 травня 2024 року з банківських карток ОСОБА_1 , випущених АТ КБ «Приватбанк», підтверджується копіями відповідних виписок (а.с. 45, 46).
Крім того, ОСОБА_1 вдруге зверталася до Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області вже з повідомленням про укладення 30 травня 2024 року кредитного договору від її імені, про існування якого їй не було відомо до моменту отримання копії позовної заяви про стягнення заборгованості, що підтверджується копією протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 березня 2026 року (а.с. 185).
Вказані відомості свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно зазнала шахрайських дій зі сторони невстановлених осіб, які, отримавши доступ до номеру її мобільного телефону, з-поміж іншого, уклали кредитний договір від її імені, без її згоди та волевиявлення.
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Споживчий Центр» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме 30 травня 2024 року переказало грошові кошти на картковий рахунок № НОМЕР_5 у розмірі 8000,00 гривень, про що свідчить копія листа ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 30 січня 2026 року
№ 1-3001 (а.с. 25).
Натомість відповідно до листів АТ «Універсал Банк» від 19 травня 2026 року
№ БТ/Е-20912, від 28 травня 2026 року № БТ/Е-22197 платіжна картка
№ НОМЕР_5 була емітована банком на ім`я іншого клієнта, а не ОСОБА_1 (а.с. 164, 174).
Таким чином судом встановлено, що безпосередньо ОСОБА_1 не зверталася до ТОВ «Споживчий Центр» із заявою про видачу кредиту, не погоджувала умов кредитного договору, особисто не підписувала одноразовим ідентифікатором спірний кредитний договір та не отримувала кредитні кошти.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від
04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі
№ 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.
У пункті 7.43. постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Саме такі висновки викладені у постанові ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
З огляду на те, що спірний кредитний договір фактично підписаний одноразовим ідентифікатором невідомою особою, яку ТОВ «Споживчий Центр» хоч і ідентифікувало як ОСОБА_1 , проте остання такого підпису не здійснювала, а тому спірний кредитний договір є неукладеним.
За змістом ст.ст 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
У п. 7.21. постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ВП ВС звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
ВП ВС неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах ВП ВС від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі
№ 569/17272/15-ц.
Зі змісту постанови КЦС ВС від 05 березня 2025 року у справі № 554/11260/21 видно, якщо кредитний договір є неукладеним, то належним способом захисту є визнання обов`язку позичальника за кредитним договором відсутнім.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
На переконання суду, ОСОБА_1 довела належними і допустимими доказами, в тому числі витребуваними судом, непідписання нею одноразовим ідентифікатором кредитного договору і, як наслідок, його неукладення, у зв`язку з чим у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу) сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча
п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що більшість аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, отримали достатню оцінку з боку суду в тій мірі, щоб вважати рішення суду обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином понесені ТОВ «Споживчий Центр» судові витрати за первісним позовом слід залишити за ним.
ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання зустрічного позову на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
У зв`язку з цим з ТОВ «Споживчий Центр» на користь держави підлягає до стягнення судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1331,20 гривень (3328,00 х 0,4).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» про визнання кредитного договору недійсним - задовольнити частково.
Визнати обов`язок ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2024 року № 30.05.2024-100002221 відсутнім.
У задоволенні зустрічного позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Інформація про сторони:
Позивач за первісним і відповідач за зустрічним позовами: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження:
вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032.
Відповідач за первісним і позивач за зустрічним позовами: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя           В.В. Чубай