КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2026 року Київ № 320/16655/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №104250017133 від 20.10.2023 про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 25.07.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у повному обсязі період здійснення нею підприємницької діяльності з 06.06.1995 по 31.12.2000 – п`ять років шість місяців двадцять чотири дні, а також періодів здійснення підприємницької діяльності з січня по березень 2001 року - повних три місяці, з січня по грудень 2004 року - повний рік, з квітня по грудень 2005 року - повних дев`ять місяців, з січня по грудень 2006 року - повний рік, з січня по грудень 2007 року - повний рік, з січня по грудень 2008 року - повний рік, з січня по грудень 2009 року - повний рік, з січня по червень 2010 року - повних шість місяців, з січня по грудень 2011 року - повний рік, з січня по грудень 2017 року - повний рік, з січня по грудень 2022 року - повний рік та з січня 2023 року по 24.07.2023 - повних шість місяців та двадцять чотири дні та призначити їй виплату пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 25.07.2023.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 25.07.2023 має право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 19.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Із урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та наділена адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .
Позивач є громадянкою, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 22.08.1997.
Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач 13.10.2023 звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності, заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.10.2023 № 104250017133.
Відповідно до названого рішення, дата народження заявниці: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 13.10.2023. Необхідний вік для призначення пенсії – 55 років, а необхідний страховий стаж – 25 років. Вік заявниці 55 років 02 місяці 19 днів. Страховий стаж заявниці становить: 23 роки 04 місяця 05 днів.
За доданими документами до загального страхового стажу зараховано всі періоди.
Із урахуванням викладеного, вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Заявник не працює – підприємець. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 25.07.2033. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Роз`яснено про право на оскарження рішення в судовому порядку.
Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася з позовом до суду.
V. Норми права, які застосував суд
За правилами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За нормами статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Починаючи з 01.01.2004 таким законом є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років;
з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років;
з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років;
з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років;
з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років;
з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років;
з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року;
з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років;
з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років;
з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років;
починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.
Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що право на призначення пенсії за віком, у період із 01.01.2024 по 31.12.2024, мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий стаж не менше 31 року.
Спірні відносини врегульовано Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Приписами статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абзац 6).
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
VI. Оцінка суду
Аналіз статті 55 Закону № 796-ХІІ свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю – 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років.
Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. 
Суд зазначає, що максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Суд констатує, що однією з обов`язкових умов для призначення пенсії із застосуванням статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є постійне проживання/робота особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
У постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 Верховний Суд виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує з фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботою) в ній особи.
Як установлено судом, відповідач заперечує наявність у позивача права на зниження пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, що прямо випливає зі змісту оскаржуваного рішення.
При цьому у рішенні зазначено, що до загального страхового стажу зараховані всі періоди.
Однак, зі змісту оскаржуваного рішення не можливо встановити, які саме періоди страхового стажу були враховані відповідачем.
Натомість позивач заперечує факт зарахування до її страхового стажу періодів підприємницької діяльності, та зазначає, що за її особистими підрахунками, страховий стаж складає 36 років 1 місяць 14 днів, а не 23 роки 04 місяці 05 днів, а саме: з 01.02.1983 по 02.01.1985 – навчання в Технічному училищі № 3 м. Біла Церква, 1 рік 4 місяці 2 дні; з 18.01.1985 по 18.07.1986 – робота на Білоцерківській трикотажній фабриці ім. 8 Березня, 1 рік 6 місяців 1 день; з 29.07.1986 по 21.09.1991 – робота в Білоцерківському сільгоспінституті, 5 років 1 місяць 23 дні; з 06.06.1995 по 24.07.2023 – фізична особа-підприємець, 28 років 1 місяць 18 днів.
Як свідчать матеріали справи, позивач була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, дата реєстрації – 06.06.1995, про що 13.03.2001 у журналі обліку реєстраційних справи вчинено відповідний запис за № 004055009Ф0010770; свідоцтвом серії НОМЕР_3 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, дата проведення державної реєстрації: 06.06.1995.
Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_4 , позивач була зареєстрована платником єдиного податку, дата обрання або переходу на спрощену систему оподаткування з 01.01.2012, ставка єдиного податку – 8 відсотків.
Як видно з довідки Фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.07.2023, від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) надходили страхові внески до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування, а саме: у 2000 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2001 році – за 2, 3, 4 квартали; у 2002 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2003 році – за 1, 2, 3, 4 квартали.
Як видно з листа Головного управління ДПС у Київській області від 16.08.2023, згідно з ІС «Податковий блок», позивач зареєстрована як ФОП 06.06.1995, перебуває на обліку у ГУ ДПС у Київській області з 06.06.1995, стан платника 0 – платник за основним місцем обліку. У період з 01.01.2012 по цей час (час формування листа від 16.08.2023) перебуває у статусі платника на спрощеній системі оподаткування. 
ФОП ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність: з 01.01.2001 по 31.12.2001 – здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 360,00 грн, ставка податку – 40,00 грн на місяць (лютий-листопад); з 01.01.2002 по 31.12.2002 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 440,00 грн, ставка податку – 40,00 грн на місяць (лютий-грудень); з 01.01.2003 по 31.12.2003 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 480,00 грн, ставка податку – 40,00 грн на місяць (січень-грудень); з 01.08.2004 по 31.12.2004 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 480,00 грн, ставка податку – 40,00 грн на місяць (січень-грудень); з 01.01.2005 по 31.12.2005 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 480,00 грн, ставка податку – 40,00 грн на місяць (січень-грудень); з 01.01.2006 по 31.12.2006 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 480,00 грн, ставка податку – 40,00 грн на місяць (січень-грудень); з 01.01.2007 по 31.12.2007 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 600,00 грн, ставка податку – 60,00 грн на місяць (лютий-листопад); з 01.01.2008 по 31.12.2008 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 660,00 грн, ставка податку – 60,00 грн на місяць (лютий-грудень); з 01.01.2009 по 31.12.2009 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 720,00 грн, ставка податку – 60,00 грн на місяць (січень-грудень); з 01.01.2010 по 31.12.2010 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 960,00 грн, ставка податку – 80,00 грн на місяць (січень-грудень); з 01.01.2011 по 31.12.2011 здійснювала підприємницьку діяльність шляхом придбання фіксованого патенту. Сплачено податку в сумі 864,00 грн, ставка податку – 72,00 грн на місяць.
У період з 01.01.2012 по 31.06.2016 застосувала спрощену систему оподаткування (єдиний податок, 1 група 8%); з 01.07.2016 по 31.12.2016 застосувала спрощену систему оподаткування (єдиний податок, 1 група 9%); з 01.01.2017 по теперішній час застосовує спрощену систему оподаткування (єдиний податок, 1 група 9%)
Позивач наполягала на не зарахуванні відповідачем до страхового стажу періодів здійснення нею підприємницької діяльності, починаючи з 06.06.1995. 
При цьому, за твердженнями позивача, відповідач безпідставно здійснив розрахунок страхового стажу за даними персоніфікованого обліку, починаючи не з 06.06.1995, а частково з 01.01.2001 лише пропорційно сплаченим страховим внескам. 
Натомість відповідач такі доводи позивача не спростовував.
За нормами статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Із аналізу названих норм права слідує, що з 01.04.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків, а трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.
Як установлено судом, із оскаржуваного рішення не вбачається, що періоди підприємницької діяльності позивача, починаючи з 06.06.1995 були зараховані до її страхового стажу.
При цьому, з огляну на дані довідки Фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.07.2023, від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) надходили страхові внески до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування, а саме: у 2000 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2001 році – за 2, 3, 4 квартали; у 2002 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2003 році – за 1, 2, 3, 4 квартали, тож не є спірним факт надходження від позивача страхових внесків до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування у названі періоди. 
Як видно з оскаржуваного рішення, необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу, визначений статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 25 років.
Як уже зазначалось, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.
За нормами пункту 3-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);
Із урахуванням викладеного, у спірній ситуації страховий стаж позивача для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинен складати не менше 25 років, та за умови зарахування відповідачем періодів підприємницької діяльності, позивач при наявному у неї страховому стажі 23 роки 04 місяці 05 днів, матиме необхідні 25 років страхового стажу, що дає право на пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Натомість, не є предметом спору незарахування до страхового стажу позивача відповідних періодів її роботи, що відображені у трудовій книжці, тож оцінка цим обставинам судом не надається, як таким, що не є спірними.
Статтею 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
За приписами частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
У зв`язку із цим суд констатує, що порушення прав позивача відбулось з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 25.07.2023, оскільки із заявою про призначення пенсії звернулася 13.10.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача щодо питання обрахунку стажу, суд, із метою належного та ефективного захисту порушеного права, керуючись нормами абзацу 2 частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача у повному обсязі період здійснення нею підприємницької діяльності з 06.06.1995 по 31.12.2000, а також періодів здійснення підприємницької діяльності з січня по березень 2001 року, з січня по грудень 2004 року, з квітня по грудень 2005 року, з січня по грудень 2007 року, з січня по грудень 2008 року, з січня по грудень 2009 року, з січня по червень 2010 року, з січня по грудень 2011 року, з січня по грудень 2017 року, з січня по грудень 2022 року та з січня 2023 року по 24.07.2023, та повторно розглянути заяву від 13.10.2023 та додані до неї документи про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення щодо призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Втім, суд не вбачає підстав для зазначення в резолютивній частині рішення конкретних арифметичних даних, розрахованих особисто позивачем, щодо років, місяців і днів страхового стажу з урахуванням періодів підприємницької діяльності, оскільки розрахунок стажу, за наявності на те законних підстав, є виключно компетенцією відповідача як органу, який розглядає питання щодо призначення або відмову в призначенні пенсії позивачу за результатами розгляду заяви та доданих до неї підтверджуючих документів.
Із урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково.
VII. Висновок суду
Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
VIІI. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом установлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тож із урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України 605,60 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.10.2023 № 104250017133 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 14099344; місцезнаходження: 61022, Харківська обл., м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у повному обсязі період здійснення нею підприємницької діяльності з 06.06.1995 по 31.12.2000, а також періодів здійснення підприємницької діяльності з січня по березень 2001 року, з січня по грудень 2004 року, з квітня по грудень 2005 року, з січня по грудень 2007 року, з січня по грудень 2008 року, з січня по грудень 2009 року, з січня по червень 2010 року, з січня по грудень 2011 року, з січня по грудень 2017 року, з січня по грудень 2022 року та з січня 2023 року по 24.07.2023, та повторно розглянути заяву від 13.10.2023 та додані до неї документи про призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення щодо призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 14099344; місцезнаходження: 61022, Харківська обл., м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.