Справа № 603/337/26
Провадження №2/603/263/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року 	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Галіяна І. М.,
секретар судового засідання Бішко І. М.,
за відсутності учасників справи,
розглянувши в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до Монастириської міської ради, в якому просить визнати за нею право на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. 
В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що після смерті її баби – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,15 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, яка була передані останній у приватну власність згідно з рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.02.1996 року  «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам Гончарівської сільської Ради народних депутатів». За життя ОСОБА_2 склала заповіт на все належне їй майно на ім`я позивачки. Вказану спадщину позивачка прийняла, оскільки вступила у фактичне управління спадковим майном, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку. З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Судові витрати позивачка покладає на себе.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. Окрім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано в Монастириської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Андрусенко І. Я. в підготовче засідання не з`явилися, проте в позовній заяві представник позивача просить розглянути справу за їхньої відсутності.
Представник відповідача Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, з обставинами, викладеними в позові, погоджується, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. 
Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. 

Суд встановив такі обставини. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.07.1984 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказано ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . 
20.10.2012 рокуОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.10.2012 року. Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». 
Вказаний шлюб розірвано згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.11.2015 року у справі № 344/15608/15-ц, яке набрало законної сили 11.12.2015 року. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 13.04.2010 року, батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано ОСОБА_10 і ОСОБА_2 .
08.10.1983 рокуОСОБА_4 та ОСОБА_9 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.10.1983 року. Після укладення шлюбу мати позивачки змінила прізвище « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_7 ». 
Згідно з витягом з рішення 5 позачергової сесії 22 скликання Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам Гончарівської сільської Ради народних депутатів» ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,30 га, з яких: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею – 0,15 га і для ведення особистого підсобного господарства – площею 0,15 га (запис за № 149 у списку). 
Баба позивачки – ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 13.09.2002 року.
За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 07.11.1995 року секретарем Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області Щербан О. М. (реєстровий № 18), згідно з яким заповіла усе своє майно своїй онуці – ОСОБА_3 . 
З довідки № 89 від 12.06.2026 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, відомо, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована і проживала до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані її син – ОСОБА_12 , зять – ОСОБА_4 , онука – ОСОБА_3 . За наявною в Монастириській міській раді інформацією, 07.11.1995 року ОСОБА_2 склала заповіт (реєстровий № 18), згідно з яким заповіла усе своє майно онуці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Остання вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті своєї баби ОСОБА_2 , оскільки підтримувала будинок в належному стані, обробляла земельну ділянку, користувалася всім спадковим майном, зокрема, речами домашнього вжитку. 
Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.09.2016 року у справі № 603/468/16-ц, яке набрало законної сили 17.09.2016 року, встановлено, згідно із заповітом від 07.11.1995 року, зареєстрованим в реєстрі за № 18, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті її баби – ОСОБА_2 , спадкове майно фактично прийняла. На підставі наведеного, суд визнав за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На підставі вищевказаного рішення суду 27.10.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 131055414 від 17.07.2018 року. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 04.04.1962 року, батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказано ОСОБА_10 і ОСОБА_2 .

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 63 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим повторно Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 13.04.2016 року. 
Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 208/01-16 від 17.06.2026 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкової справи не заведено. 
Відповідно до листа завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 185/01-16 від 29.05.2026 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0,15 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, яка була передана останній у приватну власність згідно з рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам Гончарівської сільської Ради народних депутатів», у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 за життя не розробила технічну документацію на цю земельну ділянку та не зареєструвала речове право на неї. 
Інформаційним листом Монастириської міської ради № 1134/02-16 від 16.06.2026 року позивачці відмовлено в завершені процедури приватизації, зокрема, в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку, що належала ОСОБА_2 згідно з рішенням Гончарівської сільської від 08.02.1996 року. Так, за результатом розгляду заяви позивачки встановлено, що поданими нею документами не підтверджується, що вона є спадкоємцем вказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 . У зв`язку з наведеним позивачці рекомендовано звернутись з відповідною позовною заявою до суду. 

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі – ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року).
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (2003 року) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Частиною 1 ст. 534 ЦК Української РСР (1963 року)передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У силу ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
В постанові від 20.03.2019 року в справі № 350/67/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. 
Про те, що до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, Верховний Суд також вказав, зокрема, в постанові від 23.11.2022 року в справі № 752/1229/21. 
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що бабі позивачки ОСОБА_2 рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.02.1996 року передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного (селянського) господарства площею 0,15 га. Однак ОСОБА_2 за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину, до складу якої входить вищевказана земельна ділянка, прийняла її онука – ОСОБА_1 . Дані про спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. 
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати за нею право на завершення процедуриприватизації вищевказаної земельної ділянки у порядку спадкування. 
Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 200, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 524, 534, 535, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст. 1296 ЦК України, ст. ст. 116, 125 ЗК України, суд 
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки у порядку спадкування – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації в порядку спадкування та право на реєстрацію за нею права власності (речового права) на земельну ділянку площею 0,15 га, призначену для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, передану в приватну власність ОСОБА_2 згідно з рішенням Гончарівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.02.1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам Гончарівської сільської Ради народних депутатів».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .
Відповідач: Монастириська міська рада, місцезнаходження: вул. Шевченка, 19, м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ 04058433.

Головуючий суддя     І. М. Галіян