Справа № 570/5723/25
Номер провадження 2/570/487/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,
за участю секретаря судового засідання Ярошик І.Р., 
учасники справи:
позивач - не з`явилася,
представник позивачки — не з`явився, 
відповідач - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -
встановив:
До Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.01.2017 року у справі №570/68/17 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вказала про те, що звільнена від сплати судового збору. 
Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.
В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 05.08.2007 року, який було розірвано 20.01.2017 року. За час перебування у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.01.2017 року (справа №570/68/17) було ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини — сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 30.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Проте, визначений вказаним рішенням суду розмір аліментів не відповідає фактичним потребам сина позивачки та відповідача та не може забезпечити належного рівня розвитку дитини, оскільки син сторін навчається у професійному ліцеї та проживає разом з позивачкою. Позивачка отримує заробітну плату в розмірі 6 800,00 грн щомісячно, якої не вистачає на її потреби та потреби сина. Крім того, матеріальний стан відповідача покращився, оскільки він є військовослужбовцем ЗСУ.
Таким чином, на переконання позивачки, відповідач має змогу та можливість надавати утримання своєму сину в розмірі 1/4 від своїх доходів, що відповідатиме найкращим інтересам дитини, а тому просить змінити спосіб стягнення аліментів на користь позивачки на утримання їхнього неповнолітнього сина. 
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10.03.2026 клопотання представника позивачки – адвоката Кітовського В.Л. задоволено та постановлено витребувати докази у Головного управління ДПС у Рівненській області щодо працевлаштування та доходу відповідача. 
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись завчасно та належним чином. Представником позивачки подана заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника. Де також представник зазначив про те, що документи на підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу будуть надані після ухвалення рішення суду. 
Відповідач в судові засідання на неодноразові виклики суду не з`явився, був повідомлений про час та дату судового розгляду завчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань до суду не направляв, як і не направляв пояснень та відзиву на позовну заяву. 
Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що сторони у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.01.2017 року.
За час перебування у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим Квасилівською селищною радою Рівненського району Рівненської області 26.05.2010 року.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.01.2017 року (справа №570/68/17) було ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини — сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 30.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Так, як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. 
Згідно інформації Пенсійного фонду України щодо доходу ОСОБА_1 станом на 31.10.2025 року, остання впродовж 2025 року отримала дохід на загальну суму 69 591,23 грн.
Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 , остання працює у Первинній профспілковій організації НУВГП на посаді бухгалтера та отримує заробітну плату щомісячно в розмірі 6 800,00 грн, з січня 2025 року по червень 2025 року отримала доходу на загальну суму 40 800,00 грн.
Згідно відповіді на запит №181914176 від 20.11.2023 Рівненського ВДВС до Пенсійного фонду України про останнє місце роботи боржників у виконавчому провадженні №53855863, щодо ОСОБА_2 , останнім місцем роботи такого є ТОВ «Смарт Бау» 01.10.2020 року є місяцем та роком останнього місця роботи боржника. 
Згідно Довідки Квасилівського професійного ліцею смт.Квасилів, син сторін у справі - ОСОБА_3 вступив на навчання у професійний ліцей у 2025 році та навчається на 1 курсі денного відділення ліцею, строк навчання до 15.02.2028 року.
Згідно Інформації про виконавче провадження №53855863 станом на 30.10.2025, 21.05.2020 року виконавчий документ передано на виконання до ТОВ «Технобуд-Про» за місцем роботи ОСОБА_2 , заборгованість зі сплати аліментів становить 41 967,83 грн, витрати виконавчого провадження 200 грн. 29.10.2020 року скасовано заходи примусового виконання. 
Згідно наданих платіжних інструкцій ОСОБА_1 сплачує житлово-комунальні послуги по АДРЕСА_1 . 
Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 19.08.2025 року ОСОБА_2 є учасником бойових дій. 
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2017 року, відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №570/68/17 виданого 20.01.2017 виданого Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 30.11.2016 року.
Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.05.2020 року, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ТОВ «Технобуд-Про» та здійснювати відрахування з доходів боржника за місцем роботи. 
Згідно відповіді Головного управління ДПС у Рівненській області №2057/5/17-00-12-02-04 від 27.03.2026, надано відповідь про розмір та джерело доходу ОСОБА_2 за період з січня 2025 року по лютий 2026 року, згідно якої останній отримує виплати військовослужбовцям, джерело доходів - військова частина НОМЕР_3 .
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 № 1906-IV).
У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.
В силу вимог ст.141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокремаст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року становить 3028 гривень.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із зміною сімейного стану, значним покращенням чи погіршенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення чи зменшення розміру аліментів.
Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 №2037- ІІІ було внесено зміни у Сімейний кодекс України.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.
Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У п.17 постанови Пленуму ВС від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що позивачу, як стягувачу аліментів, надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів (відповідач по справі) позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.
Як вбачається із матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що раніше визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі недостатній для задоволення потреб їхнього з відповідачем сина, а матеріальне становище відповідача покращилося, у зв`язку з проходженням військової служби він отримує стабільний та значно більший розмір доходу, аніж при встановленні аліментів у 2017 році. При цьому, розмір доходу позивачки залишається на невисокому рівні, який недостатній для утримання їхнього спільного сина.
Разом з тим, відповідач не скористався правом подати заперечення та обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог, відсутні будь-які підтверджуючі дані, які б свідчили про його неможливість утримувати сина та сплачувати аліменти на його утримання.
Суд наголошує, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Так, суд зазначає, що встановлена рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.01.2017 року у справі №570/68/17 сума аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000,00 грн є недостатньою для його розвитку та задоволення мінімальних потреб. 
З урахуванням покращення матеріального стану відповідача, наявність стабільного заробітку, зростання цін, значного зростання витрат на харчування, розвиток, навчання та утримання дитини, - попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає.
Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідно до ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 
Таким чином, вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивачка бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Тому, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, покращать їх матеріальне становище і визначення вказаного позивачкою способу та розміру стягнення аліментів, призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька, відповідно до положень Закону, тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.
Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, є підстави для їх стягнення у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, що необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини та забезпечить рівність прав як позивача, так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини.
Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Крім того, слід зазначити, що позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив :
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів – задоволити частково. 
Змінити спосіб стягнення аліментів з  ОСОБА_2 , РНОКПП — НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП — НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 1 000,00 грн щомісячно починаючи з 30.11.2016 року до досягнення повноліття дитини, що стягуються на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області №570/68/17 від 20.01.2017 - на 1/4 частину з усіх видів його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з  ОСОБА_2 , РНОКПП — НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП — НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.01.2017 (справа №570/68/17).
Стягнути з  ОСОБА_2 , РНОКПП — НОМЕР_4 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_6 виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 01.04.2010 року, РНОКПП — НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_7 , виданий 19.11.2020 року, орган, що видав 5624, РНОКПП — НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 . 
Повний текст рішення складено та проголошено 29 травня 2026 року, у зв`язку із надмірним навантаженням та перебуванням судді у відпустці. 

Суддя Гладишева Х.В.