Ширяївський районний суд Одеської області

08.05.2026  	Справа №: 518/1845/25 Провадження № 2/518/228/2026	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року селище Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Гуржій А.В.,
за участю секретаря судового засідання Майнич В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 08.04.2021 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання кредиту №483430376 шляхом підписання оферти та її акцепту.
Відповідно до умов договору відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 24293,89 грн строком на 24 місяці зі сплатою процентів у розмірі 0,01 % річних.
Позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером та виписками по рахунках.
Разом із тим відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати платежів, унаслідок чого станом на день звернення до суду утворилась заборгованість у загальному розмірі 26053,48 грн, з яких: 8421,46 грн – заборгованість за кредитом; 1,47 грн – заборгованість за процентами; 17630,55 грн – заборгованість за комісією.
У зв`язку із наведеним позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати.
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 03.11.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження. У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», позивач самостійно направив відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів листом з описом вкладення та надав суду докази їх надсилання.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 08.04.2021 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання кредиту №483430376 шляхом підписання відповідачем оферти на укладення угоди про надання кредиту та підписання банком акцепту пропозиції.
На підтвердження укладення кредитного договору та погодження його істотних умов позивачем до матеріалів справи долучено: оферту на укладення угоди про надання кредиту №483430376 від 08.04.2021 року, підписану відповідачем; пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №483430376; анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб; паспорт споживчого кредиту; додаток №1 до угоди – графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту; копії документів позичальника.
Зі змісту вказаних документів убачається, що сторони погодили основні умови кредитування, зокрема суму кредиту у розмірі 24293,89 грн, строк кредитування – 24 місяці, процентну ставку – 0,01 % річних, порядок та строки погашення кредитної заборгованості.
Власноручним підписом у відповідних документах відповідач підтвердила факт ознайомлення з умовами кредитування, графіком платежів, орієнтовною загальною вартістю кредиту та погодилась із умовами договору банківського обслуговування.
Також позивачем надано до суду копію меморіального ордеру від 09.04.2021 року, виписку по позичковому рахунку та виписку по рахунку для повернення заборгованості № НОМЕР_1 , з яких вбачається фактичне надання відповідачу кредитних коштів та подальший рух коштів за рахунком.
Суд бере до уваги, що відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, банківські виписки є належними доказами здійснення банківських операцій та підтверджують рух коштів за рахунком клієнта.
Крім того, позивачем долучено розрахунок заборгованості станом на дату звернення до суду, відповідно до якого загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26053,48 грн, з яких: 8421,46 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1,47 грн – заборгованість за процентами та 17630,55 грн – заборгованість за комісією.
Також матеріали справи містять копію письмової вимоги про усунення порушень та погашення заборгованості разом із доказами її направлення відповідачу, однак вказана вимога залишилась без реагування, а заборгованість добровільно погашена не була.
Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та неналежного виконання нею умов договору знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.
Положенням частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 17630,55 грн, суд зазначає наступне.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, значну частину заявлених до стягнення вимог становить заборгованість за комісією.
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, які саме додаткові банківські послуги фактично надавалися відповідачу, за які нараховано відповідну комісію, у чому полягала їх суть, обсяг та періодичність.
Суд враховує, що відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний сплачувати лише ті платежі, які прямо передбачені законом та погоджені сторонами як плата за конкретну послугу.
За змістом частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, зобов`язаний безоплатно повідомляти йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір здійснених платежів, надавати виписки з рахунку та іншу інформацію щодо кредиту.
Таким чином, дії банку щодо супроводження кредиту, ведення обліку заборгованості, надання інформації про стан кредиту та адміністрування договору є обов`язком банку, який здійснюється у власних інтересах кредитодавця та не може бути окремою платною послугою для позичальника.
Положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 31.07.2025 за результатами розгляду справи № 199/441/21.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, у постанові КЦС/ВС від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Крім того, умови договору щодо сплати комісії за дії, які банк здійснює на власну користь або на виконання власних обов`язків, є нікчемними.
Позивачем не доведено, що нарахована комісія є платою саме за окрему та самостійну послугу, замовлену відповідачем, а не способом додаткового збільшення вартості кредиту.
За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 17630,55 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, унаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами.
Разом із тим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 17630,55 грн, оскільки позивачем не доведено фактичного надання відповідачу окремих додаткових послуг, за які така комісія була нарахована, а умови договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальному розмірі 8422,93 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у сумі 8422,93 грн із заявлених 26053,48 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 783,37 грн.
У позовній заяві, позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, у якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2645,20 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучено витяг з договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року, укладеного між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», а також документи, що підтверджують повноваження представника позивача.
Із наданих документів убачається, що умовами договору передбачено оплату за підготовку та подання позовної заяви, отримання судового рішення, а також комісійну винагороду від суми стягнених коштів.
Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 2645,20 грн.
Разом із тим, відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
При визначенні розміру витрат, що підлягають стягненню, суд враховує, що дана справа є малозначною, розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не потребувала значного обсягу доказування, проведення судових засідань, допиту свідків чи дослідження значного обсягу доказів.
Крім того, суд враховує часткове задоволення позовних вимог, а також те, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є непропорційною до фактичної складності справи та обсягу виконаних представником робіт.
Враховуючи принципи розумності, співмірності та справедливості, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором №483430376 від 08 квітня 2021 року у розмірі 8422 (вісім тисяч чотириста двадцять дві) грн 93 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; код ЄДРПОУ 23494714) сплачений судовий збір у розмірі 783 (сімсот вісімдесят три) грн. 37 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя А.В Гуржій