УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №273/9/25 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С. 
Номер провадження №33/4805/403/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,– адвоката Ковальчук Руслани Миколаївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Ковальчук Руслани Миколаївни, подану в інтересах  ОСОБА_1 , на постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 15.12.2024 року о 15 год. 55 хв. в м.Баранівка по вул.Соборна 16, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «GEELY», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей), від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу на газоаналізаторі «Драгер 6820» або в найближчому медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Ковальчук Р.М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність постанови суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи сторони захисту, не навівши мотивів їх відхилення, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, обмежившись їх переліком у постанові, безпідставно визнав належним доказом відеозапис, який не є безперервним та містить перерву тривалістю близько п`яти хвилин, а також необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника про виклик та допит працівників поліції. Вказує, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку не відмовлявся, оскільки чіткої вимоги пройти такий огляд поліцейськими висловлено не було. Посилається на те, що запропонована працівником поліції поїздка до медичного закладу без зазначення мети такої поїздки не є тотожною вимозі пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Також зазначає про відсутність у водія ознак сп`яніння, що, на її думку, підтверджується відеозаписом, та звертає увагу на їх неоднакове зазначення в акті огляду, направленні на огляд і протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим вважає висновки працівників поліції про наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння суб`єктивними та недоведеними. Крім того, посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про порушення правил дорожнього руху складені різними працівниками поліції, водію не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені законом, а також наслідки відмови від проходження огляду. Вважає, що наявне в матеріалах справи направлення на огляд не відповідає формі, встановленій додатком 1 до Інструкції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735. Також зазначає, що з відеозапису вбачається рух та зупинка автомобіля по вул.Соборній, 30 у м. Баранівка, тоді як у протоколі про адміністративне правопорушення місцем вчинення правопорушення зазначено вул.Соборна, 16, а доказів руху транспортного засобу саме за цією адресою матеріали справи не містять. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог КУпАП, а тому не є належним та допустимим доказом, а долучені до нього документи не узгоджуються з його змістом. Окрім того, призначене адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вважає надмірно суворим та таким, що не відповідає принципу справедливості, гарантованому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. В обґрунтування клопотання захисник вказав, що вимоги постанови Житомирського апеляційного суду від 20.10.2025 нею виконані. 
Розглянувши клопотання про поновлення строку, враховуючи зазначені у клопотанні обставини, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №197084 від 15.12.2024 вбачається, що 15.12.2024 року о 15 год. 55 хв. в м.Баранівка по вул.Соборна 16, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «GEELY», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей). Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу на газоаналізаторі Драгер 6820 або в найближчому медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використання спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №197084 від 15.12.2024 (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.12.2024 (а.с.6); розписками про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, та про порядок застосування спеціального технічного засобу від 15.12.2024 (а.с.3-4); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с.7); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3668039 від 15.12.2024 про накладення адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП (а.с.9); відеозаписом події (а.с.11).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано. 
Із наявного у матеріалах справи відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери працівника поліції вбачається, що зафіксовані обставини події в сукупності з іншими доказами є достатніми для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відеозапис здійснювався працівниками поліції відповідно до вимог ст.266 КУпАП та ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» та є належним і допустимим доказом у справі. Доводи апеляційної скарги щодо переривання відеозапису були предметом перевірки суду першої інстанції, який надав їм належну оцінку. Підстав не погодитися з наведеними висновками апеляційний суд не вбачає.
З відеозапису та письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 без будь-якого примусу з боку працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як із використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, незважаючи на роз`яснення наслідків такої відмови. Також відеозапис підтверджує, що ОСОБА_1 були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його ознайомлено зі складеними відносно нього адміністративними матеріалами, які він підписав без будь-яких зауважень.
Відеозаписом підтверджено, що працівниками поліції не допущено порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, ст.ст.256, 266 КУпАП, які могли б бути підставою для визнання складених процесуальних документів недопустимими доказами. 
Слід також зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції, а тому пояснення захисника у частині відсутності у ОСОБА_1 видимих ознак сп`яніння та відсутності підстав для проведення відповідного огляду не є слушними. З відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про виявлену у нього ознаку алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота. При цьому сам ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкогольних напоїв та повідомив, що вживав пиво. За таких обставин у працівника поліції були достатні підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а тому вимога пройти відповідний огляд була законною.
Відмінності у зазначенні окремих ознак сп`яніння в протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду та направленні на огляд мають формальний характер, не свідчать про відсутність підстав для проведення огляду та не впливають на допустимість і належність зібраних у справі доказів.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції запропонував йому пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager», а в разі незгоди – проїхати до закладу охорони здоров`я. Попри це ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, при цьому працівником поліції йому було повідомлено про правові наслідки такої відмови.
Пояснення захисника про те, що працівником поліції було запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я, який, на думку сторони захисту, не є найближчим до місця зупинки транспортного засобу, не ставить під сумнів правильність висновків суду першої інстанції. Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , відмовляючись від проходження огляду, не висловлював будь-яких заперечень щодо місця його проведення, не ставив питання про проведення огляду в іншому медичному закладі, не просив забезпечити його доставлення до іншої лікарні та не заявляв про готовність пройти відповідний огляд за іншою адресою. Натомість його поведінка свідчить про небажання проходити огляд на стан сп`яніння взагалі, незалежно від місця його проведення. 
Твердження про нероз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, спростовуються відповідною розпискою, підписаною останнім.
Посилання захисника на необґрунтоване відхилення клопотання про допит працівників поліції є безпідставними, оскільки наявні в матеріалах справи письмові докази та відеозапис містять достатні відомості для встановлення всіх істотних обставин події та не потребували додаткового підтвердження показаннями осіб, які складали адміністративні матеріали.
Доводи захисника про невідповідність адреси, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення, місцю фактичної зупинки транспортного засобу не спростовують встановлених судом обставин події, не ставлять під сумнів факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому не впливають на правильність кваліфікації його дій. Наведена неточність не є істотним порушенням вимог закону, не впливає на правильність кваліфікації дій особи та не є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом.
Твердження захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені різними працівниками поліції, не свідчать про порушення вимог закону, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку складення всіх процесуальних документів однією посадовою особою. Оформлення окремих матеріалів різними поліцейськими не впливає на їх належність, допустимість та доказове значення.
Санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною та передбачає накладення штрафу з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, тому доводи апеляційної скарги щодо надмірної суворості призначеного стягнення є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді на всі доводи висловлені сторонами і дозволяє вищим судам підтверджувати мотиви нижчих судів без повторного викладу їх аргументації (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд –
постановив:
Клопотання адвоката Ковальчук Руслани Миколаївни про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Ковальчук Руслани Миколаївни, подану в інтересах  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич