ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

справа №713/2080/25
адміністративне провадження №К/990/6881/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною і скасування постанови про адміністративне правопорушення, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою адвоката Вівчара Аурела Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року, постановлену в складі колегії суддів: судді-доповідача Шидловського В.Б., суддів: Сапальової Т.В., Капустинського М.М., 
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
1. У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною і скасування постанови від 19 травня 2025 року №845 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу в розмірі 17000 грн.
2. Вижницький районний суд Чернівецької області ухвалою від 25 липня 2025 року повернув позовну заяву позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки він не виконав вимоги ухвали від 14 липня 2025 року про залишення позовної заяви без руху в установлений судом строк. 
3. Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції від 25 липня 2025 року, ОСОБА_1 10 грудня 2025 року подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
4. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05 січня 2026 року визнав неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в клопотанні ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року залишив без руху та запропонував скаржнику протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку та вказати інші підстави для поновлення строку, а також надати докази сплати судового збору.
5. 15 січня 2026 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява на виконання ухвали суду.
6. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 січня 2026 року визнав неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в клопотанні ОСОБА_1 . Відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Адвокат Вівчар Аурел Георгійович (далі - Вівчар А.Г.) подав в інтересах ОСОБА_1 до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Відмова у відкритті апеляційного провадження позбавляє позивача на судовий захист і можливість оскаржити постанову про адміністративне правопорушення по суті, останній немає іншого ефективного способу захисту своїх прав, крім касаційного оскарження. Апеляційний суд неправильно застосував пункт 4 частини шостої статті 251 КАС України. Адреса: АДРЕСА_1 , зазначена у позовній заяві, це адреса НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ), а не адреса місця проживання позивача, який звільнений з військової служби 30 грудня 2010 року і з того часу фізично немає доступу до приміщень військової частини та об`єктивно не може отримати кореспонденцію за цією адресою. Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доказам, наданим скаржником, які об`єктивно підтверджують неможливість отримання ним кореспонденції за адресою військової частини та свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Скаржник стверджує про порушення права позивача на доступ до суду та неврахування апеляційним судом того, що ОСОБА_1 немає юридичної освіти, а позовну заяву готували юристи юридичної компанії, які порадили вказати адресу його реєстрації, тому позивач діяв добросовісно, виконуючи їх рекомендації. 
IІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
8. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Соколова В.М., Уханенка С.А. ухвалою від 23 березня 2026 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
9. ІНФОРМАЦІЯ_2 подано відзив на касаційну скаргу із проханням відмовити у її задоволенні, залишити без змін ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законною та обґрунтованою.
10. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 29 червня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 30 червня 2026 року.
ІV. Джерела права й акти їхнього застосування
11. Приписами статей 13, 293 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку судові рішення суду першої інстанції.
12. Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
13. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України, частиною четвертою якої встановлено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
14. За правилами частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, відповідно до яких апеляційна скарга залишається без руху і скаржнику надається строк для усунення її недоліків до десяти днів з дня вручення ухвали.
15. Згідно із частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
16. Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
17. Днем вручення судового рішення, як визначено у частині шостій статті 251 КАС України, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
18. Відповідно до частини першої статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
V. Позиція Верховного Суду
19. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №713/2080/25 стало оскарження судового рішення, зазначеного у частині третій статті 328 КАС України, та посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
20. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваній ухвалі Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
21. Право на апеляційне оскарження судового рішення кореспондується із обов`язком учасників справи дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
22. Учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, для належного виконання процесуальних обов`язків.
23. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
24. Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними при вирішенні питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі. При цьому доведення поважності причин пропущення строку звернення до суду покладається саме на особу, яка звертається з апеляційною скаргою та заявою/клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
25. Матеріалами справи №713/2080/25 встановлено, що апеляційну скаргу на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року ОСОБА_1 подав 10 грудня 2025 року, тобто після закінчення строку, встановленого процесуальним законом. 
26. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05 січня 2026 року визнав неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в клопотанні ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху та запропонував скаржнику протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку та вказати інші підстави для поновлення строку, а також надати докази сплати судового збору.
27. 15 січня 2026 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що адреса: АДРЕСА_1 , зазначена у позовній заяві, є адресою НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ), а не житловою адресою позивача і, зважаючи, що він звільнений з військової служби з 2010 року, то фізично немає доступу до приміщень військової частини та об`єктивно не міг отримати кореспонденцію за цією адресою. Скаржник також указував, що він немає юридичної освіти та зазначення у позовній заяві адреси військової частини замість фактичної адреси проживання сталося не з його вини, а внаслідок неналежного надання юридичних послуг юридичною компанією. 
28. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 січня 2026 року визнав неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в клопотанні ОСОБА_1 . Відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
29. Постановляючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції 25 липня 2025 року та супровідним листом від 25 липня 2025 року направлена на адресу, зазначену в позовній заяві: АДРЕСА_1 . Однак копія ухвали від 25 липня 2025 року повернулася до суду із зазначенням причини невручення - адресат відсутній за вказаною адресою, що датовано 11 серпня 2025 року. Апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 10 грудня 2025 року з посиланням на те, що копія вказаної ухвали на поштову адресу не надходила. Посилаючись на приписи статті 44 КАС України та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), апеляційний суд констатував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Указавши на вимоги частини першої статті 131 КАС України, суд апеляційної інстанції зауважив, що скаржник про зміну місця знаходження суд не повідомляв, будь-яких заяв до суду щодо направлення поштової кореспонденції на іншу адресу, ніж зазначену в позовній заяві, не подавав. Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., із урахуванням конкретних обставин справи, можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. З огляду на це суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Зважаючи на викладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема, у неотриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи. Пославшись на положення частини шостої статті 251 КАС України, апеляційний суд указав, що є всі підстави вважати, що позивач отримав копію оскаржуваної ухвали 11 серпня 2025 року, тобто в день поставлення відмітки про його відсутність за адресою місця проживання. Відповідно до практики ЄСПЛ держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Однак при цьому право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби. Разом із тим, якщо строк на апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд у порядку нагляду. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків на оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. Суд апеляційної інстанції також зауважив, що позивач подав до суду позовну заяву в порядку статті 286 КАС України, яка передбачає скорочені строки розгляду, а тому мав проявляти достатню зацікавленість щодо ходу розгляду його справи. До того ж апеляційний суд, пославшись на приписи Закону України «Про доступ до судових рішень», вказав, що судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Таким чином, при належному добросовісному відношенні скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись з текстом ухвал Вижницького районного суду Чернівецької області. При цьому посилання позивача на те, що зазначення у позовній заяві адреси військової частини замість фактичної адреси проживання сталося не з його вини, а внаслідок неналежного надання юридичних послуг третьою особою, апеляційний суд оцінив критично, вказавши, що позивач мав реальну можливість усвідомлювати, що зазначена у позовній заяві адреса буде використана судом для направлення поштової кореспонденції. Зважаючи на наведені міркування, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що справедливе судочинство покликане захищати також потенційних відповідачів (сторін) від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. Таким чином, наведені скаржником доводи не можуть бути свідченням того, що останній без зайвих зволікань скористався своїм правом на подання апеляційної скарги, а також підтвердженням поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
30. Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, і, після закінчення таких строків, якщо ніхто не звернувся зі скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їхнього дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
31. Відповідно до висновків ЄСПЛ, право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
32. Положення пункту 4 частини першої статті 299 КАС України закріплюють дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, а саме: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
33. Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що наведені скаржником причини пропущення строку на апеляційне оскарження ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року в справі №713/2080/25 не можна розцінювати як такі, що дають підстави для поновлення строку звернення з цією апеляційною скаргою.
34. Установлена законом процесуальна можливість подання апеляційної скарги не означає, що її подання можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, установлених процесуальним законом, оскільки в такому випадку порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Апеляційну скаргу на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року ОСОБА_1 подав 10 грудня 2025 року, тобто більше ніж через чотири місяці.
35. Із матеріалів цієї справи вбачається, що копія ухвали від 25 липня 2025 року була надіслана Вижницьким районним судом Чернівецької області ОСОБА_1 на поштову адресу, зазначену в позовній заяві, яка повернулася на адресу суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (довідка Укрпошти про причини повернення поштового відправлення від 11 серпня 2025 року). Матеріали справи не містять відомостей, що станом на 25 липня 2025 року ОСОБА_1 повідомляв суду першої інстанції іншу адресу для листування. 
36. У розрізі наведеного апеляційний суд слушно врахував приписи частини першої статті 131 КАС України, які зобов`язують учасників процесу повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби, та частини шостої статті 251 КАС України, згідно із якими днем вручення судового рішення, є, серед іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
37. Водночас суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позивач зобов`язаний сам активно цікавитися перебігом своєї справи. Ініціювавши судовий процес, позивач бере на себе відповідальність дізнаватися про усі судові рішення та стадії розгляду справи. 
38. Позивач має передбачене законом право та можливість самостійно контролювати рух позовної заяви (її статус і поточний стан розгляду). Зокрема, ОСОБА_1 міг скористатися розділом «Стан розгляду справ» на сайті «Судова влада України», а також знати про судові рішення суду першої інстанції з ЄДРСР і вчасно скоординувати свої дії щодо апеляційного оскарження.
39. Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що зазначення у позовній заяві адреси військової частини замість фактичної адреси проживання сталося не з його вини, а внаслідок неналежного надання юридичних послуг третьою особою, апеляційний суд правильно зауважив, що позивач мав реальну можливість усвідомлювати, що зазначена у позовній заяві адреса буде використана судом для направлення йому поштової кореспонденції. При цьому, що іншої адреси ОСОБА_1 у позовній заяві вказано не було.
40. Доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції, що позивач фізично немає доступу до приміщень військової частини після звільнення у 2010 році та об`єктивно не міг отримати кореспонденцію, що, на переконання скаржника, є підставою для поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження, не є слушними, оскільки ОСОБА_1 знав про наведені обставини на момент звернення з позовною заявою, однак все одно зазначив у ній поштову адресу: АДРЕСА_1 . У такому випадку позивач мав розуміти ризики щодо неотримання ним поштової кореспонденції за зазначеною у позовній заяві адресою, водночас станом на 25 липня 2025 року не повідомив суду першої інстанції іншої адреси для листування. 
41. Приписи статті 44 КАС України закріплюють обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга), зокрема, виконувати процесуальні дії в установлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
42. Указаними приписами КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок і зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, установлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Невиконання скаржником вимог процесуального закону чи суду не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд судового рішення після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
43. Беручи до уваги наведене, Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 січня 2026 року обґрунтовано визнав неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в клопотанні ОСОБА_1 , та відмовив у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2025 року в справі №713/2080/25 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, оскільки скаржником не наведено достатніх обґрунтувань та не надано допустимих і переконливих доказів, які б доводили підстави для поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою. 
44. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена апеляційним судом з порушенням норм процесуального права, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті апеляційного провадження.
45. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
46. З огляду на наведене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги адвоката Вівчара А.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , без задоволення, а оскаржуваної ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року в справі №713/2080/25 - без змін.
VІ. Судові витрати
47. Ураховуючи результат касаційного розгляду, судові витрати, з огляду на приписи статті 139 КАС України, не розподіляються. Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 3209 грн і витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, про що заявляє скаржник у касаційній скарзі, немає. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу адвоката Вівчара Аурела Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року в справі №713/2080/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: В. М. Соколов 
С. А. Уханенко