П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18676/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Т.О. Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
22 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у якому просить визнати протиправними дії щодо невключення у витяг з наказу №650-ОС від 22 квітня 2025 року пункту щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби, а також протиправною бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом в НОМЕР_2 прикордонному загоні з 14 грудня 2007 року.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 15 жовтня 2019 року № 298-ОС прапорщику ОСОБА_1 надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до статті 18 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 21 червня 2022 року № 262-ОС прапорщику ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати, яка перебуває у розпорядженні начальника загону, як матері, дитина якої потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як досягнення дитиною шестирічного віку, відповідно до пункту 3 статті 25 розділу VI Закону України «Про відпустки», з 21 червня 2022 року по 19 листопада 2022 року.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 20 листопада 2022 року № 524-ОС прапорщику ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати, яка перебуває у розпорядженні начальника загону, як матері, дитина якої потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як досягнення дитиною шестирічного віку, відповідно до пункту 3 статті 25 розділу VI Закону України «Про відпустки», з 20 листопада 2022 року по 19 листопада 2023 року.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 18 листопада 2023 року № 782-ОС прапорщику ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати, яка перебуває у розпорядженні начальника загону, як матері, дитина якої потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як досягнення дитиною шестирічного віку, відповідно до пункту 3 статті 25 розділу VI Закону України «Про відпустки», з 19 листопада 2023 року по 19 листопада 2024 року.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 19 листопада 2024 року № 1158-ОС прапорщику ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати, яка перебуває у розпорядженні начальника загону, як матері, дитина якої потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як досягнення дитиною шестирічного віку, відповідно до пункту 3 статті 25 розділу VI Закону України «Про відпустки», з 19 листопада 2024 року по 20 червня 2025 року.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 16 квітня 2025 року № 618-ОС прапорщика ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом «ґ» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як досягнення дитиною шестирічного віку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 22 квітня 2025 року.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 22 квітня 2025 року №650-ОС прапорщика ОСОБА_1 , яка перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
На час звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 17 років 04 місяць 08 днів.
Позивач звернулась до відповідача із заявою у якій просила виплатити їй одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
07 липня 2025 року відповідач листом №09-/10974-25-Вих на звернення позивача повідомив, що на дату звільнення грошове забезпечення не зберігалося, одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не нараховувалася та не виплачувалася.
Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 25 Законом України «Про Державну прикордонну службу України» № 661-IV (далі – Закон України № 661-IV) військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон України № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби наведено у статті 26 Закону України № 2232-ХІІ .
Згідно підпунктом «ґ» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно абзацу 3 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.
Згідно із абзацом 10 підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі – Закон України №2011-ХІІ) в редакції Закону України № 3633-IX від 11 квітня 2024 року військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше – які звільняються з військової служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною 12 статті 26 Закону України №2232-ХІІ, під час дії особливого періоду та воєнного стану.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 23 липня 2018 року за № 854/32306, затверджена Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі – Інструкція №558),
Підпунктом 2 пункту 1 глави 9 розділу V Інструкції №558 ( в редакції чинній на момент звільнення позивача) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше – які звільняються з військової служби: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу).
З огляду на вище вказані нормативно-правові акти, військовослужбовцю-жінці, яка звільнена з військової служби під час дії воєнного стану та перебуває у відпустці для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
На час звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 17 років 04 місяць 08 днів.
Отже, позивач має право на отримання спірної допомоги.
Щодо доводів апелянта на те, що позивач не отримувала грошове забезпечення, з якого має нараховуватись одноразова грошова допомога при звільненні, оскільки з 15 жовтня 2019 року по 20 червня 2022 року перебувала в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 21 червня 2022 по 15 квітня 2025 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі – Закон України №504/96-ВР) після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Статтею 25 названого Закону закріплено перелік випадків, коли відпустка без збереження заробітної плати надається працівникові в обов`язковому порядку.
Зокрема, згідно пункту 3 частини 1 названої правової норми відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку матері або іншим особам, зазначеним у частині 1 статті 18 та частині 1 статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, – тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Відповідно до абзацу 3 пункту 8 статті 101 Закону України 2011-XII військовослужбовці, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також у відпустці, якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, залишаються на військовій службі у розпорядженні відповідного військового формування (посадової особи, яка має право на призначення на посади) у порядку, визначеному положеннями про проходження громадянами України військової служби, а після їх закінчення – призначаються на попередні або на інші, не нижчі за попередні, посади. Військовослужбовцям військової служби за контрактом під час перебування у таких відпустках продовжується строк контракту про проходження військової служби до закінчення зазначених відпусток (у разі відсутності їх клопотань про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту), а також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Військовослужбовцям зараховується час перебування у зазначених відпустках до строку вислуги у військовому званні.
За приписами частини 6 статті 179 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Частиною 2 статті 181 КЗпП України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини 3 та 6 статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
З огляду на викладене, суд уважає безпідставним та помилковим твердження відповідача про те, що перебування у відпустці без збереження грошового забезпечення позбавляє позивача права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильним висновку, що не проведення відповідачем нарахування та виплати такої допомоги є протиправним.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.