Справа № 127/6615/26
Провадження № 2/127/1873/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

12 травня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Журавльов Станіслав Георгійович, діючи в інтересах Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.11.2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № 43-804-869-2-21-Г (з ануїтетними платежами) шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредитні кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом, а також інші передбачені договором платежі у строки та порядку, визначені договором.
У позовній заяві вказано, що кредитні кошти були надані відповідачу у повному обсязі, що підтверджується наданими до суду виписками з рахунків та заявою на видачу готівки. Водночас відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Позивач посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору та положень цивільного законодавства відповідач зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, однак допустив прострочення виконання грошового зобов`язання та не повернув кредитні кошти після закінчення строку кредитування.
Також позивач зазначив, що 03.09.2024 року між Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» було укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого новий кредитор набув права вимоги за кредитними договорами, зокрема й за кредитним договором відповідача.
У подальшому, 27.12.2024 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 43-804-869-2-21-Г від 03.11.2021 року.
Позивач вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.09.2024 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 297 242,34 грн, з яких: 92 957,01 грн – заборгованість за кредитом; 131 685,33 грн – заборгованість за процентами; 72 600,00 грн – заборгованість за комісією. 
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 297 242,34 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк на надання відзиву.
Представник позивача у клопотанні просив розглядати справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.
З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). 
Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 03.11.2021 року між Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 43-804-869-2-21-Г, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі.
Факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, а також виникнення між сторонами кредитних правовідносин підтверджується копією кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту, заявою на видачу готівки, виписками по рахунку позичальника та іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором первісний кредитор виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Також судом встановлено, що 03.09.2024 року між Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого новий кредитор набув права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором відповідача.
У подальшому 27.12.2024 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 43-804-869-2-21-Г від 03.11.2021 року.
Вказані обставини підтверджуються договорами відступлення прав вимоги, витягами з додатків до них, платіжними інструкціями та іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у встановленому законом порядку.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 03.09.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 297 242,34 грн, з яких: 92 957,01 грн – заборгованість за тілом кредиту, 131 685,33 грн – заборгованість за процентами та 72 600,00 грн – заборгованість за комісією.
Надані позивачем виписки по рахунках, розрахунок заборгованості та інші письмові докази є належними та допустимими доказами на підтвердження факту існування заборгованості за кредитним договором.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, відповідно до якого банківські виписки є належними та допустимими доказами на підтвердження руху коштів та заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 72 600,00 грн, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що кредитні кошти були надані відповідачу на споживчі цілі, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга – це діяльність виконавця з надання споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні зазначених положень закону надання грошових коштів за кредитним договором є фінансовою послугою.
Частиною 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплачувати за дії, які банк здійснює на власну користь, зокрема за ведення справи, облік заборгованості споживача тощо.
У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц зроблено висновок, що надання кредиту є обов`язком банку за кредитним договором та не може вважатись самостійною послугою, яка підлягає окремій оплаті позичальником. Верховний Суд зазначив, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які комісії чи платежі за дії, які не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідні умови договору є нікчемними.
Отже, умови кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту фактично передбачають оплату дій банку, які здійснюються ним у власних інтересах у межах виконання кредитного договору, а тому суперечать вимогам законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Частиною 5 ст. 216 ЦК України передбачено право суду застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що положення кредитного договору щодо сплати комісії є нікчемними, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 72 600,00 грн задоволенню не підлягають.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 224 642,34 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 92 957,01 грн та заборгованості за процентами у розмірі 131 685,33 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 3 566 грн. 91 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги №1/07 від 01.07. 2025 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокредит» та Адвокатським бюро «Альянс ДЛС», Додаткової угоди №2 до Договору про надання правничої допомоги №01/07, Акту-прийому-передачі наданих послуг №12072142, встановлено факт погодження сторонами та надання позивачу послуг правової допомоги на суму 11 200 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову — на відповідача; у разі відмови у позові — на позивача; у разі часткового задоволення позову — на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи лише мають бути сплачені, що узгоджується з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22).
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує критерії співмірності, розумності та пропорційності заявлених до стягнення витрат, конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг, а також результат розгляду справи.
Судом встановлено, що ціна позову у справі становить 297 242 грн. 34 коп.
Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 224 642 грн. 34 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 92 957 грн. 01 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 131 685 грн. 33 коп.
Відтак, коефіцієнт задоволених позовних вимог становить: 224 642,34 / 297 242,34 = 0,7558.
Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, становить: м3 566,91 грн ? 0,7558 = 2 695 грн. 86 коп.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 695 грн. 86 коп.
Разом з тим, оцінюючи заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн. 00 коп., суд враховує малозначність та типовість даної справи, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, відсутність значного обсягу доказів та складних правових питань, а також співмірність заявлених витрат із фактичним обсягом наданих послуг та витраченим адвокатом часом.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності, а тому підлягає зменшенню до 5 000 грн. 00 коп.
Враховуючи часткове задоволення позову, сума витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 5 000 грн ? 0,7558 = 3 779 грн. 00 коп.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 779 грн. 00 коп.
У решті вимог щодо стягнення судових витрат слід відмовити.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 43-804-869-2-21-Г у загальному розмірі 224 642 (двісті двадцять чотири тисячі шістсот сорок дві) грн 34 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 92 957 (дев`яносто дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 01 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 131 685 (сто тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять) грн 33 коп. 
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за надання кредиту відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 696 (дві тисячі шістсот дев`яносто шість) грн 61 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 779 (три тисячі сімсот сімдесят дев`ять) грн 73 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», ЄДРПОУ 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105.
Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 18.05.2026.

Суддя