Справа № 442/6108/25 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/3488/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивували тим, що 01 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 01.03.2025-100001108, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 10000 грн строком на 140 днів. 
За користування кредитними коштами позичальнику нараховуються проценти за процентною ставкою 1% в день, яка не може бути збільшена в односторонньому порядку.
За кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного зобов`язання нараховується неустойка в розмірі 100 грн.
Надавши відповідачці кредитні кошти, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виконало зобов`язання за умовами кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року в повному обсязі. 
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за умовами кредитного договору №01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 30500 грн, з яких 10000 грн заборгованість за тілом кредиту, 14000 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, 1500 грн – заборгованість за комісією, 5000 грн – заборгованість за неустойкою.
З наведених підстав просили стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року в розмірі 30500 грн. 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  накористь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року в розмірі 24000 грн та 1906,15 грн судових витрат.
В задоволенні решти позову відмовлено. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року в частині стягнення заборгованості в сумі 24000 грн оскаржив представник ОСОБА_1 – Руккас Дмитро Маркович.
В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні системи» про перерахування коштів в сумі 10 000 грн на платіжну карту клієнта не є належним та допустимим доказом, що підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів.
Крім того, матеріали справи не містять даних, які б підтверджували належність платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначено в умовах договору, саме відповідачці. 
Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року в частині стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 01 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 01.03.2025-100001108, підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора Е221, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Пунктом 2.2. кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року передбачено, що електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови:
2.2.1. дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті кредитодавця;
2.2.2. заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем;
2.2.3. відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 3.2 кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року).
Згідно з п. 3.3 кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах, встановлених у заявці, що є невід`ємною частиною кредитного договору.
В підписаній позичальником заявці кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року сторони погодили, що кредит надається на наступних умовах: сума кредиту – 1000 грн, строк, на який надається кредит, - 140 днів, дата повернення (виплати) кредиту – 18 липня 2025 року, процентна ставка – фіксована незмінна у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісія , пов`язана з наданням кредиту – 1500 грн.
Крім того, в заявці кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів за даним договором: 4441-11ХХ-ХХХХ-8952.
Відповідно до п. 4.1. кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-8952.
Згідно з п. 7.6. кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нараховувати неустойку розмір якої встановлюється у заявці.
В пункті 16 заявки кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року передбачено, що неустойка 100.00 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка, згідно п. 7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці (п. 9.1. кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року).
Відповідно до п. 10.1. кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем в інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця.
Підписавши електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Е221 пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), заявку кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року та відповідь позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року (акцепт), ОСОБА_1 погодилася з усіма істотними умовами кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року, зокрема, сумою кредиту, строком надання коштів, розміром процентів за користування кредитними коштами та умовами кредитування.
Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 04 серпня 2025 року № 441-0408 01 березня 2025 року кошти в сумі 10000.00 грн перераховано на платіжну картку НОМЕР_1 . 
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року така становить 30500 грн., з яких 10000 грн – заборгованість за основним боргом, 14000 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, 1500 грн – заборгованість за комісією за надання кредиту, 5000 грн – неустойка. 
З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися до 18 липня 2025 року за процентною ставкою, що становить 1 % від суми наданого кредиту в день, в межах строку кредитного договору.
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося за визначеною умовами договору процентною ставкою, що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, визначений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». 
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачка, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань кредитним договором № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі та відсутності у неї заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1  накористь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року в розмірі 24000 грн., з яких 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 14 000 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», є необґрунтованими, оскільки ідентифікація ОСОБА_1 на веб-сайті кредитодавця здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням її особистих даних, фінансового номера телефону та номера платіжного засобу, на який необхідно перерахувати кошти.
Кредитний договір № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора Е221, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 234/7159/20 та від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.
Водночас ОСОБА_1 не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року, в момент укладення цього договору, їй не належав та використовувався іншою особою без її відома чи доручення.
Покликання апелянта на недоведеність належності ОСОБА_1 платіжної карти НОМЕР_2 , є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б спростовували зазначені обставини.
Крім того, реквізити платіжної карти зазначено самостійно позичальником при заповненні заявки кредитного договору № 01.03.2025-100001108 від 01 березня 2025 року.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, то підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн, понесені в суді апеляційної інстанції. 
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 04 травня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.