ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/9657/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Селянсько-фермерського господарства «Батьківщина»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 (головуючий -Андрієнко В. В., судді: Буравльов С. І., Шапран В. В.) і ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 (суддя Ковтун С. А.) у справі
за позовом Селянсько-фермерського господарства «Батьківщина» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київбудмонтажіндустрія»
про стягнення 474 450 грн

Історія справи
1. Господарський суд міста Києва рішенням від 22.08.2023 задовольнив позов Селянсько-фермерського господарства «Батьківщина» (далі - СФГ «Батьківщина», позивач, стягувач) стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київбудмонтажіндустрія» (далі - ТОВ «Київбудмонтажіндустрія», відповідач, боржник) 474 450 грн безпідставно набутих коштів. 
2. 12.09.2023 на виконання вказаного судового рішення суд видав наказ, за яким державний виконавець Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - державний виконавець) 13.02.2025 відкрив виконавче провадження НОМЕР_1, зобов`язав боржника подати декларацію про доходи та майно, попередивши про відповідальність за неподання декларації.
3. 14.02.2025 державний виконавець виніс постанови про арешт коштів боржника.
4. Державний виконавець з`ясував, що боржник має рахунки в АТ «ПУМБ», ПАТ АБ «Укргазбанк» та ПАТ «КБ «Акордбанк», а також рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ у ДКС України, у зв`язку з чим склав запити на отримання інформації про стан рахунків боржника.
5. ПАТ «КБ «Акордбанк» 28.10.2025 повідомило виконавця про прийняття до виконання постанови про арешт коштів боржника і водночас зазначило про відсутність коштів на рахунку боржника. 
6. Від інших банків відповідей щодо прийняття до виконання постанови про арешт коштів і щодо стану рахунків боржника не надходило, як і відповідей за результатами опрацювання платіжних інструкцій.
7. Стягувач звернувся 23.07.2025 до державного виконавця з клопотанням, в якому просив вчинити ряд виконавчих та реєстраційних дій. Зокрема, зобов`язати директора боржника прибути до державного виконавця, надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа і повідомити про заходи, які вживаються з метою його виконання; повторно зобов`язати директора боржника подати декларацію про доходи та майно; розмістити в АСВП скріншоти повідомлень банків щодо опрацювання постанови про арешт коштів боржника та вкладки «Рахунки боржника» з повним відображенням усіх відомостей; направити до всіх банків постанову про арешт коштів боржника та запит на отримання банківської інформації; розмістити в Автоматизований системі виконавчого провадження (далі - АСВП) відповіді банків за результатами опрацювання платіжних інструкцій на примусове списання суми стягнення; направити до ГУ ДПС у м. Києві запит щодо наявності у боржника касової книги, щодо здійснення боржником господарської діяльності з використанням каси, щодо наявності у боржника книги обліку розрахункових операцій та журналу використання реєстраторів розрахункових операцій; одержати інформацію з Єдиного реєстру довіреностей щодо видачі боржником довіреностей іншим особам протягом 2021-2025 років на право користування або розпорядження майном; зареєструвати арешт коштів та іншого рухомого майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - ДРОРМ) і розмістити в АСВП витяг із вказаного реєстру; витребувати з Печерської РДА в м. Києві копію реєстраційної справи боржника, в тому числі відомості про майно, з якого складається статутний капітал боржника; здійснити виїзд за адресою боржника та опис рухомого майна боржника, а у випадку виявлення рухомого майна - винести постанову про його арешт.
8. Державний виконавець двічі (12.08.2025 та 15.10.2025) складав виклики керівника боржника, які надіслав за юридичною адресою ТОВ «Київбудмонтажіндустрія»: м. Київ, вул. Болсуновська, 6, офіс 413. 15.10.2025 за цією ж адресою направив вимогу виконавця про надання декларації про доходи та майно.
9. 15.10.2025 державний виконавець надіслав запити: (1) до Печерської РДА в м. Києві щодо надання інформації про наявність будь-якого майна, зареєстрованого за боржником, копії реєстраційної справи боржника та відомостей про майно, з якого складається статутний капітал боржника; (2) до ГУ ДПС України в м. Києві щодо надання інформації про наявність у боржника касової книги, щодо здійснення боржником господарської діяльності з використання каси, щодо наявності у боржника книги обліку розрахункових операцій та журналу використання реєстраторів розрахункових операцій; (3) до ДП «НАІС» щодо надання інформації про видачу боржником довіреностей іншим особам протягом 2021-2025 року на право користування або розпорядження майном. 
10. Відповіді на ці запити виконавець не отримав. 
11. 15.10.2025 державний виконавець розмістив в АСВП таблицю з переліком рахунків боржника, в якій зазначені реквізити цих рахунків та дати їх відкриття, однак немає будь-якої інформації щодо стану рахунків.
12. 12.11.2025 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) (далі - спірна постанова).
13. 21.11.2025 позивач звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, у якій просить: (1) скасувати спірну постанову; (2) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у невчиненні необхідних виконавчих та реєстраційних дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; (3) зобов`язати державного виконавця: направити на адресу реєстрації директора ТОВ «Київбудмонтажіндустрія» ОСОБА_1 виклик державного виконавця та вимогу щодо подання декларації про майно і доходи боржника; розмістити в АСВП інформаційні повідомлення АТ «ПУМБ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стану опрацювання постанови про арешт коштів боржника з повним відображенням усіх відомостей (найменування банку, стан обміну, повідомлення до стану тощо) та відповіді АТ «ПУМБ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стану рахунків боржника, а також відповіді банківських установ за результатами опрацювання платіжних інструкцій ВДВС на примусове списання суми стягнення; здійснити виїзд за адресою боржника та опис рухомого майна боржника; зареєструвати арешт коштів та іншого рухомого майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і розмістити в автоматизованій системі виконавчого провадження відповідний витяг із вказаного реєстру.
14. Зазначає про те, що спірна постанова є передчасною, оскільки державний виконавець не здійснив усієї повноти дій, спрямованих на виявлення та звернення стягнення на майно боржника, що суперечить приписам статті 18 Закону №1404-VIII.
Короткий зміст оскаржуваних ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
15. Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.12.2025, яку залишив без змін Північний апеляційний господарський суд постановою від 07.04.2026, у задоволенні скарги відмовив.
16. З посиланням на норми статті 18 Закону №1404-VIII суди зазначили, що законодавство наділяє виконавця правом самостійно визначатись з ефективністю застосування того чи іншого заходу виконавчого характеру. У зв`язку з чим невжиття виконавцем інших заходів, передбачених Законом №1404-VIII, не свідчить про неповний обсяг вичинених виконавцем виконавчих дій. 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
17. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
18. Скаржник стверджує про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 18 Закону №1404-VIII, без урахування висновків Верховного Суду в постановах від 16.04.2018 у справі №12/57, від 20.01.2021 у справі №619/562/18, від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, від 25.09.2020 у справі № 924/315/17 від 17.09.2021 у справі № 905/2999/17. Вказує, що установлена законом обов`язковість судового рішення не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду. 
Позиція Верховного Суду
19. Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
20. Згідно з частиною 1 статті 74 Закону № 1404-VІІІ (у редакції, чинній на момент звернення стягувача зі скаргою) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
21. Відповідно до статті 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
22. Відповідно до статті 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
23. У цій справі стягувач звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, яка мотивована нездійсненням державним виконавцем всіх можливих, необхідних та своєчасних виконавчих дій в межах виконавчого провадження. 
24. Відмовляючи в задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях лише навели перелік фактично здійснених державним виконавцем дій у виконавчому провадженні, проте без аналізу відповідності вчинених виконавцем дій вимогам закону. Суди вважали, що закон наділяє виконавця правом самостійно визначатись з ефективністю застосування того чи іншого заходу виконавчого характеру. Відтак, на переконання судів, права стягувача виконавцем не порушені, оскільки невжиття виконавцем інших заходів, передбачених Законом № 1404-VІІІ, не свідчить про неповний обсяг вичинених виконавчих дій.
25. Верховний Суд вважає такі висновки судів передчасними і такими, що не ґрунтуються на законі, з огляду на таке.
26. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
27. Стаття 326 ГПК України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
28. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
29. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом № 1404-VІІІ.
30. Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
31. Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
32. Застосування виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до його обов`язків, визначених частинами 1, 2 статті 18 Закону України № 1404-VІІІ, щодо вжиття передбачених цим Законом заходів з неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій (постанови Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 12/57, від 02.12.2020 у справі № 911/4670/13).
33. Частиною 3 статті 18 Закону № 1404-VІІІ закріплено достатньо широкий перелік прав, якими наділений виконавець під час здійснення виконавчого провадження.
34. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних (частина 5 статті 18 Закону № 1404-VІІІ).
35. Згідно з частиною 2 статті 36 Закону № 1404-VІІІ розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
36. За змістом положень частин 1, 2, 5, 6 статті 48 Закону № 1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.
37. Відповідно до частини 8 статті 48 Закону № 1404-VІІІ виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
38. Частинами 1, 5 та 6 статті 52 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки/електронні гаманці виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.
39. Відповідно до частини 1 статті 53 та частини 1 статті 54 Закону України № 1404-VІІІ виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до податкових органів.
40. Таким чином, виходячи із системного аналізу змісту положень статей 18, 36, 48, 52- 54, 56 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати всі передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, виконавець має проводити перевірку майнового стану боржника - юридичної особи не одноразово, а періодично - спочатку в 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, а в подальшому, не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення банківських рахунків боржника, та не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника. При цьому в разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для задоволення вимог стягувача (для покриття заборгованості), стягнення невідкладно має звертатися на інше рухоме та нерухоме майно, належне такому боржнику або закріплене за ним, за винятком майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна, а також майна, на яке не може бути звернено стягнення.
41. За таких обставин лише після періодичного вжиття виконавцем усього комплексу заходів щодо розшуку та виявлення рухомого та нерухомого майна боржника, а не виключно грошових коштів, які (заходи) виявляться безрезультатними, виникатиме така передбачена пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ підстава для повернення виконавчого документа стягувачу, як відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Верховний Суд звертається до власних правових висновків у постанові від 21.10.2024 у справі № 910/18480/15.
42. Зазначеним спростовується безпідставний висновок судів попередніх інстанцій про наявність у державного виконавця дискреційних повноважень у визначенні ефективності застосування того чи іншого заходу виконавчого характеру. Наведені вище норми законодавства чітко встановлюють коло обов`язків державного виконавця щодо вжиття заходів з розшуку та виявлення майна боржника, без виконання яких відсутні передумови для реалізації виконавцем повноважень, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ.
43. У постанові від 07.02.2023 у справі № 925/790/17(925/580/20) Верховний Суд також вказав, що системний аналіз статті 8 Закону № 1404-VІІІ дає підстави для висновку про те, що виконавче провадження здійснюється із застосуванням АСВП, а всі дії державного виконавця та прийняті на їх підставі документи мають бути зареєстрованими у зазначеній системі із можливістю надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження, виготовлення документів виконавчого провадження, формування Єдиного реєстру боржників та інших. Водночас у випадках тимчасової відсутності доступу до АСВП допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи. Отже, Законом № 1404-VІІІ визначено обов`язки виконавця щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом з подальшою реєстрацією інформації про здійснені виконавцем заходів у АСВП. Відтак фіксація здійснених державним виконавцем заходів і дій у АСВП є обов`язковою.
44. Однак, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що навівши лише перелік здійснених державним виконавцем дій, суди попередніх інстанції не дослідили докази, наявні в матеріалах справи, не перевірили, чи виконав державний виконавець передбачені наведеними вище вимогами закону обов`язки під час здійснення виконавчого провадження. 
45. При цьому суди по суті не розглянули та взагалі не надали оцінку доводам стягувача щодо порушення державним виконавцем порядку здійснення заходів примусового виконання в межах виконавчого провадження, невчинення ним всіх можливих, необхідних та своєчасних виконавчих дій під час виконання судового рішення, зокрема: щодо перевірки майнового стану боржника, розшуку боржника та його майна, належної фіксації здійснених державним виконавцем заходів і дій у АСВП. 
46. Відтак суди попередніх інстанцій достовірно не з`ясували, чи дотримався державний виконавець наведених вище вимог Закону № 1404-VІІІ щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій, не надали оцінки доказам, якими підтверджуються або спростовуються такі обставини та не навели аргументованих мотивів прийняття чи відхилення доводів скарги стягувача. Зазначене свідчить про порушення судами вимог статей 86, 236 ГПК України.
47. Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті скарги, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
49. Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 308, статтею 310 ГПК України, касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
50. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Розподіл судових витрат
51. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Селянсько-фермерського господарства «Батьківщина» задовольнити.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/9657/23 скасувати.
3. Справу № 910/9657/23 направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий І. С. Міщенко 
Судді І. С. Берднік 
В. А. Зуєв