Справа № 450/995/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/152/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обгрунтування заяви покликається на те, що на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року видано виконавчий лист №450/995/16-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 квітня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Вищезазначений виконавчий документ пред`явлено до виконання до Самбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Постановою державного виконавця Самбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 20 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №450/995/16-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області. Оскільки через деякий час після відкриття виконавчого провадження боржник почав добровільно сплачувати аліменти, вона звернулася із заявою про повернення виконавчого документа, однак під час надіслання їй виконавчого документа поштовим зв`язком, такий було втрачено. У зв`язку з припиненням сплати аліментів боржником виникла необхідність у повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання.  
З наведених підстав просить видати дублікат виконавчого листа на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року у цивільній справі № 450/995/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів боржника.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа.
Видано дублікат виконавчого листа у справі № 450/995/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. 
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт зазначає, що єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа є його втрата, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів втрати виконавчого листа. Виконавче провадження № 53165872 закінчено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з поданням стягувачем відповідної заяви, а оскільки він належним чином утримує своїх дітей, то необхідність у примусовому виконанні рішення суду щодо стягнення з нього аліментів відсутня. Крім того, його не повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал виконавчого листа, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області у справі № 450/995/16-ц, втрачено, а строк його пред`явлення до виконання не закінчився, що є підставою для видачі дублікату виконавчого листа. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з п. 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Аналізуючи зміст п. 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.
Дублікат – це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу.
Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08.
При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/4092/15-ц.
Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року у справі № 450/995/16-ц позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 квітня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551.20 грн.
Вищезазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося, а відтак набрало законної сили.
21 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу копії рішення суду та виконавчого листа.
Виконавчий лист № 450/995/16-ц, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області 02 листопада 2016 року, ОСОБА_2 отримала 03 листопада 2016 року, що підтверджується розпискою в заяві про видачу виконавчого листа (а.с. 15).
Листом Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25 вересня 2024 року № 8135/26.11-09/60961 у відповідь на адвокатський запит повідомлено, що виконавче провадження № 53165872 з примусового виконання виконавчого листа №450/995/16-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 02 листопада 2016 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 знаходилося на виконанні у Старосамбірському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та завершено 23 січня 2018 року на підставі п. 1. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме – повернення стягувачу на підставі її письмової заяви.
Крім того вказано, що згідно з даними АСВП на даний час на виконанні виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №450/995/16-ц від 02 листопада 2016 року відсутнє. 
Звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, ОСОБА_2 обґрунтовує її тим, що оригінал виконавчого документа втрачено при надіслані його засобами поштового зв`язку.
Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа ОСОБА_2 звернулася у вересні 2024 року, до досягнення повноліття дітьми, на утримання яких стягнуто аліменти на підставі рішення суду, тобто у межах строку, передбаченого ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».
За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12.
Однак, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення надісланого стягувачу державним виконавцем поштового відправлення з оригіналом виконавчого листа.
Таким чином, доказів, що оригінал виконавчого документа при його поверненні був вручений стягувачу в спосіб і порядок, визначений законом, матеріали справи не містять.
При цьому, Закон України «Про виконавче провадження, як і ЦПК України, не передбачає форми конкретного доказу про втрату виконавчого документа, а отже за сукупності факту не отримання виконавчого документа стягувачем, на що вказує відсутність належних та допустимих доказів підтвердження отримання документа стягувачем і відсутності виконавчого документа в органах виконавчої служби, наявні підстави вважати, що виконавчий документ втрачено.
Враховуючи те, що виконавчий документ втрачено, а із заявою про видачу його дублікату ОСОБА_2 звернулася в межах передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» строку пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення періодичних платежів у справі про стягнення аліментів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для видачі дублікату виконавчого листа у справі № 450/995/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження № 53165872 закінчено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з поданням стягувачем відповідної заяви, не заслуговують на увагу, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. 
Покликання апелянта на відсутність необхідності у примусовому виконанні рішення суду щодо стягнення з нього аліментів у зв`язку з належним утриманням ним дітей, є безпідставними, оскільки добровільна сплата коштів на утримання дітей залежить виключно від волі платника аліментів та не гарантує в повній мірі виконання рішення суду та забезпечення належного утримання дітей.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції допущено порушення норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для касування судового рішення, оскільки він не був належним чином повідомлений про судове засідання.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21). 
Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України не передбачено розгляд заяви про видачу дубліката виконавчого документа в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Такі висновки Верховного Суду зазначені у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 2-1471/10, провадження №61-7899св24.
Безспірним є те, що ОСОБА_2 звернулася із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 06 травня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк