Справа №592/7807/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шияновська Т. В.	
Номер провадження 33/816/415/26 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  124 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

01 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/7807/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2025, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнений від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження в справі закрито,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
потерпілого – ОСОБА_3 ,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката Смирнової О. Л., 
установив:
У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 просить скасувати постанову судді, а справу надіслати на новий розгляд, оскільки фіксація судового засідання не здійснювалася та право на це суддею сторонам не було роз`яснено, повний текст постанови після закінчення судового засідання проголошений не був, копія постанови йому вручена не була та не неправлена йому. Крім того, викладені в постанові пояснення його та потерпілого про те, що всі питання щодо відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди влагоджені і жодних претензій до нього останній не має, не відповідають дійсності. Також ОСОБА_4 просить поновити строк апеляційного оскарження постанови судді, оскільки копію постанови він отримав тільки 25.07.2025, тому строк пропущений з поважних причин.
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2025 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнений від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження в справі закрито.
Згідно постанови судді, 24.02.2025 об 11:00 в м. Суми по вул. Сумської тероборони, 59, водій ОСОБА_4 , керуючи т/з Volkswagen Transporter АОПП8, н. з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом був не уважним, допустив наїзд на т/з Renault Logan, н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який по інерції від удару здійснив наїзд на паркан. Внаслідок події автомобілі зазнали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 10.9 ПДР.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Враховуючи, що копію постанови судді Карабан М. М. отримав тільки 25.07.2025, і того ж дня подав апеляційну скаргу, строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Вислухавши доводи ОСОБА_4 та його захисника Смирнової О. Л., які підтримали апеляційну скаргу, доводи потерпілого ОСОБА_3 , який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
За змістом приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 315253 від 29.04.2025, суддя суду першої інстанції дійшла про наявність у діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки останній порушив п. 10.9 ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів. При цьому суддя порахувала за можливе застосувати положення ст. 22 КУпАП та звільнити ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, закрити провадження в справі та обмежитись усним зауваженням.
Наводячи у своїй постанові докази на підтвердження встановлених обставин, суддя місцевого суду, крім іншого, послалася на показання ОСОБА_4 , згідно яких він влагодив з потерпілою стороною всі питання щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП, а необхідність оформлення матеріалів зумовлена відмовою страхової компанії провести виплату страхового відшкодування по «європротоколу», а також показання потерпілого ОСОБА_3 про те, що він також влагодив всі питання щодо відшкодування шкоди та жодних претензій до ОСОБА_4 не має.
Однак, виклавши у такий спосіб показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , та потерпілого ОСОБА_3 , суддя місцевого суду допустила невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Зокрема, з одного боку в постанові зазначено про повне врегулювання питань щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, тоді як з іншого – вказано на відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування, що є взаємовиключними обставинами.
Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 категорично заперечили факт надання у суді першої інстанції саме таких показань, які викладені в мотивувальній частині постанови, та наполягали на тому, що заподіяна шкода відшкодована не була. Тобто, наведені у постанові висновки не узгоджуються між собою та з поясненнями сторін, що свідчить про їх внутрішню суперечливість та необґрунтованість.
Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251, ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.
Ухвалення суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. ЄСПЛ неодноразово вказував, що «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).
Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».
Порушення норм процесуального права у виді невідповідності викладених показань учасників провадження їх реальному змісту, в даному випадку, завадило судді суду першої інстанції ухвалити законне обґрунтоване та вмотивоване рішення, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню в цій частині.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи установлено, що 24.02.2025 об 11:00 в м. Суми по вул. Сумської тероборони, 59 ОСОБА_4 , керуючи т/з Volkswagen Transporter АОПП8, н. з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом був не уважним та допустив наїзд на т/з Renault Logan, н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який по інерції від удару здійснив наїзд на паркан, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема: схемою місця ДТП, яка сталася 24.02.2025 об 11:00 по вул. Сумської Тероборони, 59, якою зафіксовано дані щодо місця пригоди, положення транспортних засобів із відповідними замірами, пошкодження транспортних засобів тощо; фотографіями з місця ДТП; показаннями самого ОСОБА_4 , який визнав свою вину та фактичні обставини ДТП; показаннями потерпілого ОСОБА_3 , який підтвердив викладені в протоколі обставини. 
Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснили, що після відмови страхової компанії у здійсненні страхової виплати вони звернулися до поліції саме для оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на підставі яких би було можливо отримати страхову виплату, оскільки завдана внаслідок ДТП шкода потерпілому ОСОБА_3 залишалася не відшкодованою.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 10.9 ПДР, згідно яких під час руху т/з заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні у відношенні ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, а вказаний вище протокол містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона), конкретний пункт ПДР – п. 10.9 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за недотримання ПДР – ст. 124 КУпАП.
Одночасно необхідно зауважити, що відповідно ЗУ «Про дорожній рух» Правила дорожнього руху України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).
Апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення рішення про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Разом з тим, згідно ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через 3 місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через 3 місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у ч. 3-6 цієї статті.
Відповідно ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю: п. 7 – у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
З огляду на те, що правопорушення вчинене 24.02.2025, то строк накладення стягнення сплинув 24.05.2025, внаслідок чого після скасування постанови судді від 22.05.2025 провадження у справі стосовно ОСОБА_4 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, а апеляційна скарга у зв`язку з цим – частковому задоволенню.
Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги про те, що судове засідання не фіксувалося технічними засобами, оскільки положення КУпАП не містять вимог щодо обов`язковості здійснення технічної фіксації судового засідання під час розгляду справ про адміністративні правопорушення. Така фіксація може здійснюватися за ініціативою суду або за клопотанням учасників провадження Водночас матеріали справи не містять будь-яких клопотань з боку учасників провадження щодо обов`язкової технічної фіксації судового засідання, як і відсутні дані про заперечення сторін проти його проведення без застосування технічних засобів.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –
постановив:
Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2025.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2025 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов