ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3165/26 Справа № 233/5109/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Каліуш О. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
при секретарі – Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області померла його мати ОСОБА_2 , для реєстрації факту смерті він звернувся до Совєтського відділу ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції міністерства юстиції ДНР, якими було вилучено оригінал паспорту померлої та лікарське свідоцтво та видано свідоцтво про смерть на ім`я ОСОБА_2 . 
Просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Макіївка Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Макіївка Донецької області.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович, заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що надана заявником копія лікарського свідоцтва про смерть № 448 від 04.11.2019 (а.с.11), копія свідоцтва про поховання ОСОБА_2 (а.с.13) також не можуть братися судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні оригінали таких документів; інших допустимих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , якими би могли бути покази свідків, договори про організацію та проведення поховання, фототаблиця з зображенням могили померлої, оригінал довідки про причину смерті тощо, заявником не надано та про наявність таких доказів не зазначено. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович, задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уроженки м. Макіївка Донецької області, громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Макіївка Совєтський район Донецької області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8). 
Заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_1 від 24.10.1968 (а.с.10). 
Відповідно до ксерокопії лікарського свідоцтва про смерть №448 виданого центром первинної медико-санітарної допомоги м.Макіївка від 04.11.2019 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території м. Макіївка, ДНР. Причиною смерті зазначено хронічна серцево–судинна недостатність (а.с.11). 
За твердженням заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Макіївка Донецької області померла його мати ОСОБА_2 . 
Згідно ксерокопії свідоцтва про поховання, ОСОБА_2 похована на кладовищі пос.Кірова (Нове) м.Макіївка (а.с.13). 
На підтвердження такого твердження заявником надані: копія лікарського свідоцтва про смерть № 448 від 04.11.2019 (а.с.11), копія свідоцтва про поховання ОСОБА_2 (а.с.13), копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 05.11.2019 (а.с.14). 
Згідно із листом Краматорського відділу ДРАЦС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) від 11.02.2022 № 20.16-34-372 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній. 
Відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником не надано, а долучені до заяви копії документів не підтверджені оригіналами, які суд доручив надати заявнику у процесуальний спосіб. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. 
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦС може бути видано свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку в наслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). 
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. 
Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях», який набрав чинності на час розгляду справи в суді першої інстанції, розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК України. Натепер до них відносяться території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства. 
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. 
Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України. 
Згідно з 1 п.1, п.3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області – Луганська область, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території Донецька область, Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.
Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.
Відповідно до ст.ст.315, 317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території.
Пунктом 18 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Підпунктом «ґ» п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Крім того, відповідно п.2 ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум "реєстрація народжень, смертей і шлюбів", виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
У справі встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 1968 року; 
Заявником надані до суду, що підтверджується матеріалами справи: копія лікарського свідоцтва про смерть від 04 листопада 2019 року № 448, копія свідоцтва про поховання ОСОБА_2 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії днр від 05 листопада 2019 року № НОМЕР_3 ; 
Колегією суддів встановлено, що смерть ОСОБА_2 сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Макіївці Донецької області.
Відтак, враховуючи, що заявник ОСОБА_1 позбавлений можливості у досудовому порядку поновити державну реєстрацію смерті, для проведення державним органом України колегія суддів дійшла до висновку про можливість встановлення факту смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що є відомості, які наявні в матеріалах справи.
У зв`язку з чим рішення суду рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року — скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа – Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Макіївки Донецької області, громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Макіївці Донецької області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 квітня 2026 року. Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича 

М.Ю. Петешенкова