ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	Львів	Справа № 140/35406/23 пров. № А/857/12394/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Носа С.П.;,
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Брендборд” на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 140/35406/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Брендборд” до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя(і) у І інстанції Денисюк Р.С.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення  не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Брендборд” (далі – позивач, ТзОВ “Брендборд”) звернулося у Волинський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі – відповідач, ВК Луцької МР), у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 15.11.2023 № 678-1 “Про демонтаж засобів зовнішньої реклами” в частині, що стосується ТзОВ “Брендборд”.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ТзОВ “Брендборд” здійснює на території міста Луцька господарську діяльність з розміщення зовнішньої реклами на підставі дозволів, виданих Луцькою міською радою.
ТзОВ “Брендборд” отримало лист КП «Луцькреклама» за №01-06/100 від 20.11.2023 із змісту якого слідувало, що ВК Луцької МР 15.11.2023 прийнято рішення №678-1 “Про демонтаж засобів зовнішньої реклами”, яким зобов`язано власників засобів зовнішньої реклами (далі – ЗЗР), вказаних у додатку, зокрема ТзОВ “Брендборд”, провести демонтаж рекламних конструкцій, розміщених без відповідних дозволів (пункт 1 рішення), а у разі невиконання власниками засобів зовнішньої реклами пункту 1 даного рішення, комунальному підприємству “Луцькреклама” (далі – КП “Луцькреклама”) доручено провести їх демонтаж (пункт 2 рішення).
В додатку до цього рішення викладений перелік ЗЗР, що підлягають демонтажу; в пунктах 21-25 додатку вказано ЗЗР, який належать позивачу, із зазначенням причини демонтажу (відсутній дозвіл).
Позивач вважає зазначене рішення відповідача протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що строк дії дозволів на розміщення ЗЗР вказаних у даному рішенні закінчився в період дії карантину, у зв`язку з яким були запроваджені обмежувальні заходи, які пов`язані із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 “Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2” (далі – Постанова № 1236).
Пунктом 2-1 статті 11 Закону України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” від 06.09.2005 № 2806-IV (далі – Закон № 2806-IV) визначено, що документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення. З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у задоволенні позову ТзОВ “Брендборд” відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій висловив прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянт свою апеляційну скаргу мотивував тими ж обставинами, що і позовну заяву та вважає, що у даному випадку має місце два автоматичних продовження дії дозволів з двох різних підстав: карантин, а потім військовий стан, дія яких перетнулась у часі. На думку позивача, строки діючих ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично повинні бути продовжені на період воєнного стану та три місяці з дня його припинення чи скасування.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ВК Луцької МР підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ТзОВ “Брендборд” є власником ЗЗР – рекламних щитів розміром 3,0 м х 6,0 м, з підсвічуванням розташованих:
- на проспекті Соборності (транспортна розв`язка) в м. Луцьку, на розміщення якого було оформлено дозвіл № 30 від 20.01.2011, відповідно до рішення Виконкому від 20.01.2011 № 36-2, а строк дії дозволу (до 01.11.2021) було неодноразово продовжено: до 01.02.2022, до 01.05.2022,01.08.2022;
- на вулиці Набережній в м. Луцьку, на розміщення якого було оформлено дозвіл № 528 від 01.01.2006, відповідно до рішень Виконкому від 29.12.2005 № 479, від 06.04.2016 №207-1 а строк дії дозволу (до 01.11.2021) було неодноразово продовжено: до 01.02.2022, до 01.05.2022, до 01.08.2022;
- на проспекті Соборності, 21 в м. Луцьку, на розміщення якого було оформлено дозвіл № 197 від 03.04.2013, відповідно до рішення Виконкому від 03.04.2013 № 208-1, а строк дії дозволу (до 01.01.2022) було неодноразово продовжено: до 01.04.2022, до 01.07.2022;
- на проспекті Молоді в м. Луцьку, на розміщення якого було оформлено дозвіл № 88 від 07.10.2015, відповідно до рішень Виконкому від 07.10.2015 № 603-6, від 02.10.2019 №607-1 а строк дії дозволу (до 01.09.2021) було неодноразово продовжено: до 01.12.2021, до 01.03.2022, до 01.06.202);
- на перетині вулиці Ковельської та Набережної в м. Луцьку, на розміщення якого було оформлено дозвіл № 111/2 від 01.04.2005, відповідно до рішення Виконкому від 31.03.2005 № 90, а строк дії дозволу (до 01.10.2021) було неодноразово продовжено: до 01.01.2022, до 01.04.2022, до 01.07.2022.
01.04.2020 КП “Луцькреклама” уклало з ТзОВ “Брендборд” договір № 01-02/09ТК тимчасового користування місцем розміщення ЗЗР з додатками, у яких встановлена плата за тимчасове користування місцем розміщення ЗЗР, в т.ч. вказаних щитів у відповідних сумах з ПДВ за місяць.
Листом за №01-06/100 від 20.11.2023 КП «Луцькреклама» повідомила позивача про прийняте рішення Виконкому від 15.11.2023 №678-1 “Про демонтаж засобів зовнішньої реклами” та запропоновано Товариству самостійно здійснити демонтаж зазначених в ньому ЗЗР.
Рішенням ВК Луцької МР від 15.11.2023 №678-1 “Про демонтаж засобів зовнішньої реклами” зобов`язано власників ЗЗР, вказаних у додатку (в т. ч. ТзОВ “Брендборд”), провести демонтаж рекламних конструкцій (пункт 1 рішення), а у разі невиконання власниками засобів зовнішньої реклами пункту 1 цього рішення, КП “Луцькреклама” доручено провести демонтаж рекламних конструкцій за вказаними у додатку адресами, а витрати, пов`язані з демонтажем ЗЗР, покласти на власників рекламних конструкцій (пункт 2 рішення). В додатку до цього рішення викладений перелік ЗЗР, що підлягають демонтажу, в пунктах 21-25 додатку вказано ЗЗР, власником якого є ТзОВ “Брендборд” (щити розміром 3,0 м х 6,0 м розташованих за вказаними вище адресами), із зазначенням причини демонтажу (відсутній дозвіл).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Статтею 2 Закону № 280/97-ВР встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
За приписами частини першої статті 51 Закону № 280/97-ВР виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.
Відповідно до пункту 6 статті 59 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.
Згідно із частиною десятою статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Статтею 30 Закону №280/97-ВР визначено повноваження органів місцевого самоврядування в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, а саме визначено перелік належних до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад повноважень - власних (самоврядних) та делегованих. Так, до самоврядних повноважень цим Законом віднесені, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.
Статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15 січня 1985 року, ратифікованої Україною 15 липня 1997 року, органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 06.09.2005 № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон № 2807-IV) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Згідно зі статтею 5 Закону № 2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Частинами першою та четвертою статті 20 Закону № 2807-IV передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Відповідно пункту 4 частини 1 статті 21 Закону № 2807-IV засоби та обладнання зовнішньої реклами є елементами (частинами) об`єктів благоустрою.
Отже, Законом № 2807-IV прямо передбачено, що зовнішня реклама є елементом благоустрою.
За такого правого регулювання, до компетенції органів місцевого самоврядування належить організація засобів та обладнання зовнішньої реклами як елементів благоустрою населених пунктів.
Аналогічна правова позиція за подібних правовідносин викладена в постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №813/472/18.
Типові правила розміщення зовнішньої реклами затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (далі - Правила №2067), які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.
Відповідно до пункту 3 Правил №2067 зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.
Абзацом першим пункту 5, абзацами першим, другим пункту 6 Правил №2067 визначено, що для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами. До повноважень робочого органу належать, зокрема, розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії.
Згідно пункту 46 Правил №2067 у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.
На момент виникнення спірних правовідносин, особливості розміщення реклами в м. Луцьку врегульовувались Порядком розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади, затвердженим рішенням ВК Луцької МР від 19.02.2020 №96-1 (далі - Порядок №96-1).
Згідно пункту 1.1 вказаного Порядку цей Порядок розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади регулює відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади та визначає процедуру видачі (відмови у видачі) дозволу на розміщення зовнішньої реклами, його анулювання, переоформлення, продовження строку дії та внесення змін, визначає механізм сплати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, вимоги до розміщення зовнішньої реклами та процедуру здійснення демонтажу, обліку, зберігання демонтованих засобів зовнішньої реклами, а також процедуру здійснення контролю за дотриманням цього Порядку.
Порядок є обов`язковим для виконання всіма учасниками рекламної діяльності – юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності.
Згідно з пунктом 2.24.1 Порядку №96-1 строк дії Дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається розповсюджувачем зовнішньої реклами робочому органу через адміністратора протягом поточного місяця, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Дозволу.
З аналізу наведених норм вбачається, що визначеною законом підставою набуття суб`єктом господарювання (розповсюджувачем зовнішньої реклами) права на розміщення зовнішньої реклами у місті Луцьку на певний строк та у певному місці є дозвіл на розміщення об`єкта зовнішньої реклами, виданий на підставі розпорядження виконавчого органу відповідно до Порядку №96-1.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі відповідних рішень ВК Луцької МР, ТзОВ “Брендборд” були отримані дозволи на розміщення зовнішньої реклами.
Так, у силу вимог частини п`ятої статті 4-1 Закону № 2806-ІV підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.
Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.
У свою чергу, пунктом 2.24.3 Порядку №96-1 закріплено, що строк дії Дозволу не продовжується, якщо у розповсюджувача:
- існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами за чинним Договором;
- не виконано письмову вимогу уповноваженої особи щодо приведення рекламного засобу до вимог Концептуальних основ та Порядку (про невиконання вимоги уповноважена особа інформує робочий орган письмово);
- відсутня письмова згода власника місця або уповноваженого ним органу (особи) на розміщення зовнішньої реклами на визначений строк, якщо місце перебуває у державній, або приватній власності.
Пунктом 5.1 Порядку №96-1 визначено, що процедура проведення демонтажу, обліку, зберігання демонтованих засобів зовнішньої реклами встановлює єдині вимоги до проведення демонтажу, обліку, зберігання демонтованих засобів зовнішньої реклами.
Відповідно до підпункту “а” пункту 5.2 Порядку № 96-1 демонтажу згідно з цим Порядком підлягають: ЗЗР після закінчення строку дії Дозволу.
За приписами пункту 5.3 Порядку № 96-1 у випадках, зазначених у підпунктах а), б) пункту 5.2 цього Порядку, демонтаж ЗЗР повинен бути проведений розповсюджувачем ЗР самостійно за власний рахунок у строк, не пізніше 10 робочих днів. У разі невиконання та у випадках зазначених у підпунктах в), д) пункту 5.2 цього Порядку, демонтаж ЗЗР повинен бути проведений розповсюджувачем ЗР самостійно за власний рахунок у строк, вказаний уповноваженою особою у письмовій Вимозі про усунення порушень Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади, яка оформлена за формою згідно з додатком 10 до Порядку. Письмова вимога надсилається/вручається відповідно до п. 6.2 цього Порядку. Контроль за виконанням вимог про демонтаж здійснює уповноважена особа. У разі невиконання у зазначений строк вимоги про демонтаж уповноважена особа подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та подає проєкт рішення виконавчому комітету міської ради щодо здійснення демонтажу ЗЗР.
Пунктами 6.1 – 6.3 Порядку № 96-1 визначено, що контроль за дотриманням Типових правил, цього Порядку здійснює особа, уповноважена міською радою, її виконавчим комітетом та інші органи відповідно до законодавства.
У разі виявлення порушення під час розповсюдження та розміщення ЗР уповноважена особа складає Акт виявлення порушення Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади за формою згідно з додатком 9 до Порядку, Вимогу про усунення порушень Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади за формою згідно з додатком 10 до Порядку та звертається до розповсюджувача ЗР з вимогою усунення порушень у строк встановлений уповноваженою особою. Всі вимоги про усунення порушень Порядку направляються розповсюджувачам ЗР у письмовій формі поштою або видаються розповсюджувачам ЗР під підпис про одержання, реєструються у відповідному журналі. У разі невиконання цієї вимоги уповноважена особа, яка здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та у разі необхідності подає інформацію про порушення Правил благоустрою в департамент муніципальної варти міської ради для застосування заходів адміністративного впливу (вживає заходів адміністративного впливу) та/або подає проект рішення виконавчому комітету міської ради щодо здійснення демонтажу ЗЗР.
Розповсюджувач ЗР, суб`єкт господарювання, що порушує Порядок, несе відповідальність згідно із законодавством.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що чинним законодавством передбачено чітку процедуру проведення демонтажу, обліку, зберігання демонтованих засобів зовнішньої реклами.
Як свідчать матеріали справи, дозволи позивача на розміщення зовнішньої реклами закінчили строк дії у червні – серпні 2022 року та не були продовжені, оскільки відповідних заяв про продовження строку їх дії, товариством подано не було.
Пунктом 2.24.3 Порядку № 96-1 визначено, за яких умов строк дії дозволів продовженню не підлягають. Однією, із таких підстав є наявність заборгованості з оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобу ЗР за чинним Договором.
Таким чином слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що оскільки у ТзОВ “Брендборд” була заборгованість з оплати за тимчасове користування місцем розміщення ЗЗР за чинним договором від 01.04.2020 № 01-02/09ТК, то відповідно до пункту 2.24.3 Порядку № 96-1 строк дії вказаних дозволів продовженню не підлягав.
Як слідує з матеріалів справи, заборгованість ТзОВ “Брендборд” за укладеним 01.04.2020 з КП “Луцькреклама” договором № 01-02/09ТК тимчасового користування місцем розміщення ЗЗР станом на 01.08.2022 становила 252717,47 грн, станом на 01.11.2023 – 1084441,84 грн, станом на 01.01.2024 - 1198241,34 грн. Вказане позивачем не спростовано.
При цьому, поданими відповідачем доказами підтверджується здійснення позивачем господарської діяльності з розміщення зовнішньої реклами (а.с. 36-42), а відтак і його спроможність виконувати зобов`язання щодо здійснення оплати за тимчасове користування місцем для розташування ЗЗР.
З приводу тверджень апелянта щодо застосування до спірних правовідносин пункту 2-1 статті 11 Закону № 2806-IV, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 2-1 статті 11 Закону №2806-IV документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення.
Вказаний пункт було включено у статтю 11 Закону № 2806-IV згідно із Законом України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 04.12.2020 № 1071-ІХ (далі - Закон № 1071-ІХ). Згідно із преамбулою Закону № 1071-ІХ цей Закон спрямований на підтримку у 2020-2021 роках застрахованих осіб та надання допомоги суб`єктам господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Тобто, Закон № 1071-ІХ (яким пункт 2-1 було включено у статтю 11 Закону №2806-IV) фактично був спрямований на підтримку суб`єктів господарювання у 2020-2021 роках.
При цьому, у 2021-2022 рр. строк дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№30, 88, 111/2, 197, 528 було неодноразово продовжено (зокрема крайні термії до 01.08.2022), про що є відповідні відмітки (а.с.5-9 звороти), що свідчить про те, що у вказаний період приписи пункту 2-1 статті 11 Закону № 2806-IV до спірних правовідносин не застосовувалися.
Положення пункту 2-1 статті 11 Закону № 2806-IV не можуть бути застосовані у випадку невиконання суб`єктом господарювання обов`язків щодо здійснення господарської діяльності, на право провадження якої видано документ дозвільного характеру, а саме тих обов`язків, невиконання яких є самостійною підставою для не продовження строку дії дозвільного документу.
Заборгованість, як вказано вище, у позивача на момент продовження дозволів та прийняття оскаржуваного рішення існувала, та ним здійснювалась господарська діяльність.
Таким чином, оскільки наявність у позивача, як розповсюджувача, заборгованості з оплати за тимчасове користування місцем розміщення ЗЗР відповідно до пункту 2.24.3 Порядку № 96-1 є самостійною підставою, за якою строк дії дозволу не продовжується, тому приписи пункту 2-1 статті 11 Закону № 2806-IV до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.
Таким чином, виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність фактичних та правових підстав, визначених Порядком № 96-1 для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, законне та обґрунтоване, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Брендборд” залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 140/35406/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук