КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Київ справа №320/22775/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ГУ ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ" про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у м. Києві (далі - позивач) із заявою в порядку статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ" (ЄДРПОУ: 43137250; далі - відповідач) внаслідок відмови у допуску посадової особи позивача для проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 29.05.2026р. № 3606-п.
Позовна заява направлена позивачем 29.05.2026р. з використанням підсистеми "Електронний Суд" і зареєстрована канцелярією суду 01.06.2026 р. о 09:25 год.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу адміністративної справи, сформованого 01.06.2026р. о 10:19 год., для розгляду справи призначено суддю Марича Є. В.
В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач безпідставно відмовив співробітникам контролюючого органу у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, призначеної згідно з відповідним наказом. Контролюючий орган наголошує, що посадовими особами були дотримані всі вимоги ст. 81 ПКУ, зокрема пред`явлені службові посвідчення та направлення на перевірку. Через факт недопуску, зафіксований актом, керівництвом ГУ ДПС було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника. Заявник зазначає, що такий захід є законним способом забезпечення виконання обов`язків платника згідно зі ст. 94 ПКУ.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2026р. прийнято заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Призначено судове засідання по вказаній справі, яке відбудеться 02.06.2026р. о 12:00 год. за участю сторін з урахуванням приписів статті 283 КАС України.
Відповідачем подано відзив на заяву Головного управління ДПС, в якому він заперечує проти задоволення заяви, зазначивши, що наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки не відповідає нормам чинного законодавства, у зв`язку із чим перевірка призначена безпідставно. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Сторони у судове засідання з`явились.
Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, за згодою сторін, здійснюватиме розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.
Судом встановлено, що на підставі п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України та наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 29.05.2026р. № 3606-п та відповідно до направлення на перевірку від 29.05.2026р. № 12166/26-15-07-03-03-20 головний державний інспектор Головного управління ДПС у м. Києві Олександр Балдич, 29.05.2026р. о 11:15 год. прибув для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ІНФОТУР" (податкова адреса 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 39 Г).
Директору ТОВ "ІНФОТУР" Новаку Роману Миколайовичу 29.05.2025р. особисто вручено під підпис копію наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 29.05.2026р. № 3606-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ІНФОТУР" (код ЄДРПОУ 43137250)».
З направленням на право проведення перевірки від 29.05.2026 № 12166/26- 15-07-03-03-20, ознайомлений 29.05.2026 під особистий підпис директор ТОВ "ІНФОТУР" Новак Роман Миколайович .
Посадовою особою Головного управління ДПС у м. Києві директору ТОВ "ІНФОТУР" Новаку Роману Миколайовичу був вручений під розписку копію наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 29.05.2026р. № 3606-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ІНФОТУР" (код ЄДРПОУ 43137250)». Пред`явлено під розписку направлення на проведення перевірки від 29.05.2026р. № 12166/26-15-07-03-03-20, та службове посвідчення від 18.11.2021р. КВ № 001941 Олександра Балдича головного державного інспектора Головного управління ДПС у м. Києві.
Втім, директором ТОВ "ІНФОТУР" Новаком Романом Миколайовичам було відмовлено в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ІНФОТУР" (код ЄДРПОУ 43137250). 
Об 11 год. 45 хв. 29.05.2026р. посадовою особою ГУ ДПС у м. Києві зафіксовано факт відмови в допуску до документальної позапланової виїзної перевірки, про що складено відповідний акт за № 4761/Ж6/26-15-7-03-03-23, один примірник якого вручено директору ТОВ "ІНФОТУР" Новаку Роману Миколайовичу (підтверджується його власноручним підписом на примірнику акту).
Відповідно до п.п. 94.6.1. п. 94.6 ст. 94 ПК України, керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.
На виконання зазначених вимог податкового законодавства, керівником ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення про застосування адміністративного арешту від 29.05.2026р. № 2/26-15-07-03-03, яке надіслано на адресу Відповідача рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення.
З метою підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ", застосованого вказаним рішенням, ГУ ДПС у м. Києві звернулось до суду із відповідною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема, щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Частина 7 цієї статті визначає, що у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені в статті 94 ПК України.
Згідно з положеннями пункту 94.1 статті 94 ПК України (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Тобто, арешт майна може бути застосований за наявності хоча б однієї з визначених статтею 94 ПК України обставин, зокрема, у випадку, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Згідно з пунктом 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.
Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Згідно з пунктом 94.6 статті 96 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.
Законність вимоги щодо застосування адміністративного арешту майна платника податків на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України пов`язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.
Згідно з пунктом 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.
Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.05.2026р., в якості підстав для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ" вказано: відмова від проведення та відмова від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ" у зв`язку з відсутністю підстав для проведення перевірки.
Сталою є правова позиція Верховного Суду, викладена, зокрема, в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 380/6993/22, від 23 лютого 2023 року у справі № 640/17091/21, від 11 січня 2024 року у справі №520/19803/23, відповідно до якої перевірка причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків, обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту майна входять до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 283 КАС України.
З матеріалів справи слідує, що також підтверджується відповідвачем, рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ» (далі - Товариство) від 28.11.2024р. вирішено виділити з Товариства нову юридичну особу в організаційно-правовій формі товариства з обмеженою відповідальністю, а саме: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНФОСТАРТ-ГРУП» (далі - ТОВ «ІНФОСТАРТ-ГРУП»).
28.11.2024р. для проведення державної реєстрації «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо виділу» Товариством було подано державному ресстратору вказане рішення, за результатом розгляду якого у той же день було внесено відповідні відомості про виділ до Єдиного державного ресстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний ресстр).
У подальшому Товариством було складено розподільчий баланс на 13.01.2025р. стосовно переходу частини майна, прав та обов`язків Товариства та положень правонаступництво щодо всіх зобов`язань, який затверджено рішенням єдиного учасника Товариства від 13.01.2025р.
29.01.2025р. було проведено державну ресстрацію змін до відомостей про Товариство, що містяться в Єдиному державному ресстрі, щодо юридичної особи правонаступника, а також державну ресстрацію ТОВ «ІНФОСТАРТ-ГРУП» (код ЄДРПОУ 45876692), утвореного у результаті виділу.
З огляду на вказані вище положення закону, вбачається, що процедура виділу Товариства розпочата 28.11.2024р., а завершена 29.01.2025р.
Так, документальна позапланова перевірка здійсносться за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків (підпункт 78.1.7. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України).
Варто зазначити, що платник податків не заперечує факт відмови в допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки, однак вважає, що у спірному випадку були відсутні підстави для проведення перевірки, передбачені підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, оскільки виділ, на його думку, не є різновидом припинення або реорганізації юридичної особи, а тому у контролюючого органу не виникає права на проведення документальної позапланової перевірки з підстав, передбачених підпунктом 78.1.7 пункту 788.1 статті 78 ПК України.
Надаючи оцінку таким аргументам, суд зазначає, що відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За змістом підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно з підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Підпункт 98.1.4 пункту 98.1 статті 98 ПК України визначає, що під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання: 98.1.4. виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
Суд відхиляє посилання представника платника податків на те, що виділ не є різновидом реорганізації юридичної особи та зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 918/119/21 сформувала правовий висновок, відповідно до якого виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків. При цьому, у згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків об`єднаної палати КЦС ВС у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 291/1009/18 та висновків КГС ВС у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 904/2251/18, від 15 січня 2020 року у справі № 904/11903/16 та від 21 січня 2020 року у справі № 904/8538/16, про те, що виділ не є способом реорганізації юридичної особи.
За змістом пункту 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 81 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Аналіз наведених положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку про те, що платник податків може відмовити в допуску до перевірки виключно з підстав непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків наказу та направлень на проведення перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на перевірку, або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог закону.
З матеріалів справи судом встановлено, що вищезазначені документи пред`явлені уповноваженій особі платника податків (директору), зауважень щодо їх оформлення не висловлено.
Окрім того, суд зазначає, що чинним податковим законодавством не встановлено спеціальних строків проведення документальних позапланових перевірок з підстав, передбачених підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Такі строки були визначені пунктом 11.9 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09 листопада 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22 квітня 2014 року № 462), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року, за змістом якого було передбачено, що у разі, у тому числі, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), призначається перевірка у такі строки:
- не пізніше десяти робочих днів з дати отримання відомостей про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи, у разі ліквідації юридичної особи за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу;
- протягом десяти робочих днів після одержання того документа, що надійшов до контролюючого органу першим, в інших випадках.
Водночас, наказом Міністерства фінансів України від 06 жовтня 2017 року №839, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2017 року за № 1328/31196, внесено зміни до Порядку обліку платників податків і зборів, внаслідок яких відповідні положення виключено. Такі зміни набули чинності з 08 грудня 2017 року.
Отже, до спірних правовідносин застосовуються загальні положення про строки, передбачені ПК України, а саме, стаття 102 ПК України, яка передбачає право контролюючого органу на проведення перевірки не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Враховуючи особливості підстав для проведення перевірки у випадках, передбачених підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, можна дійти висновку, що право контролюючого органу на проведення відповідного виду перевірки виникає з дня оприлюднення повідомлення про початок реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Згідно відомостей витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься у матеріалах справи, наявна інформація щодо державної реєстрації змін та рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо виділу. Державну реєстрацію відомостей про зміни (виділ) здійснено 29.01.2025р.
Відтак, станом на дату проведення перевірки 29.05.2026р. встановлений статтею 102 ПК України строк на її проведення 1095 днів не сплив.
Представник відповідача визначив підставу відмови у задоволені розглядуваної заяви, як відсутність у наказі про проведення перевірки посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилань на норми, що їх регулює. Вказує що таке формулювання підстав перевірки в наказу не дає цілковитого розуміння, що саме слугувало підставою для його прийняття, тобто не зазначено фактичну підставу для проведення спірної перевірки. Вказане зумовлює протиправність наказу про проведення перевірки. Подібний підхід до оцінки правомірності наказу про проведення перевірки був застосований Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11 червня 2019 року по справі № 1440/2045/18.
Представник відповідача наголошує, що вказаний висновок Верховного Суду стосується проведення фактичних перевірок, а за аналогією ці висновки в повній мірі застосовуються і до спірної перевірки.
Але, суд не приймає визначену підставу відповідача, оскільки Верховний Суд у постанові від 26 березня 2024 у справі № 420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.
Також, вказана позиція визначена у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2024 року по справі № 120/14178/23.
За наведеного вище у сукупності суд дійшов висновку, що платник податків безпідставно не допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, а тому відповідно до пункту 94.6 статті 96 ПК України у керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу виникли обґрунтовані прийняття рішення про застосування арешту майна платника податків.
При цьому, винесення наказу про проведення перевірки та рішення про застосування арешту майна платника податків ТОВ "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ" контролюючим органом за місцем податкового обліку платника узгоджується з положеннями Порядку обліку платників податків і зборів №1588.
Враховуючи вказані правові позиції, контролюючим органом доведено наявність підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків, відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ", застосованого на підставі рішення начальника Головного управління ДПС у Київській області від 29.05.2026р., у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.
Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Оскільки витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242 - 246, 283 КАС України, суд
в и р і ш и в:

1. Заяву Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, - задовольнити.
2. Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОТУР ДЕВЕЛОПМЕНТ" (місцезнаходження: 04071, місто Київ, вул. Ярославська, будинок 39Г; код ЄДРПОУ 43137250), застосованого на підставі рішення начальника Головного управління ДПС у м. Києві від 29.05.2026р.
3. Відповідно до частини 8 статті 283 КАС України рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, підлягає негайному виконанню. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані сторонами протягом десяти днів з дня їх проголошення. Подання апеляційної скарги на рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, не перешкоджає його виконанню.
4. Повне судове рішення складено та підписано суддею 02.06.2026р.

Суддя Марич Є.В.