Справа№ 953/14918/20 
н/п 2/953/604/21 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"21" січня 2021 р. Київський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Шаренко С.Л.,
при секретарі Вареник К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
ВСТАНОВИВ:
15.09.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 року. Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з позивачкою. Син знаходиться на обліку ПНД №3 з діагнозом дитячий аутизм, йому необхідно оформити інвалідність, соціальну допомогу, необхідну реабілітації, однак батько відмовляється підписати документи, які передбачені Законом України «Про психіатричну допомогу». Крім того, позивач вказує, що після розлучення відповідач нерегулярно бачиться з сином, інколи надає матеріальну допомогу, якої не вистачає на проживання, лікування та розвиток дитини. Тому вона звертається до суду з позовом про стягнення аліментів.
25.11.2020 року відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він з позивачкою дійсно перебував у зареєстровану шлюбі, від якого мають сина, ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами припинено, та він бачиться з чином за дозволом позивачки. В задоволенні вимог позивачки про позбавлення його батьківських прав просив відмовити, оскільки він має бажання брати участь у його вихованні.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримала в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 року (а.с. 10).
Від шлюбу сторони мають чина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1407. (а.с. 8).
З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що на теперішній час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина ОСОБА_4 , проживає з матір`ю, про що також не заперечує відповідач.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, а також враховуючи визнання вимог відповідачем в розмірі визначеному законодавством на одну дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме аліменти підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Керуючись ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 180,181,182 Сімейного Кодексу України суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку починаючи з 15.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: С.Л. Шаренко