УХВАЛА

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа №240/20290/25
адміністративне провадження № К/990/22142/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Дашутіна І. В.
суддів: Мацедонської В. Е., Соколова В. М.,
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року у справі № 240/20290/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, у якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у здійсненні розрахунку грошового забезпечення (основних, додаткових видів, щомісячних, одноразових додаткових видів грошового забезпечення та премії) ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року включно, без використання розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення (основних, додаткових видів, щомісячних, одноразових додаткових видів грошового забезпечення та премії) ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року включно, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року позов задоволено.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху на підставі частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адже відповідачем не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору за її подання. Надано відповідачу п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в належному розмірі та за належними реквізитами.
До суду апеляційної інстанції відповідачем подано клопотання, в якому повідомлено, що у строк, визначений ухвалою від 19 березня 2026 року, він з об`єктивних причин не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги. У зв`язку із викладеним відповідач просив суд продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів.
Копію вказаної ухвали отримано відповідачем засобами електронного зв`язку 08 квітня 2026 року, однак, станом на 16 квітня 2026 року вимоги ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року відповідачем не виконані.
Скаржником подано клопотання до суду апеляційної інстанції, у якому повідомлено, що у строк, визначений ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року, відповідач не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги. Відповідач повідомив про відсутність коштів для сплати судового збору. У зв`язку із викладеним відповідач просив суд продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 повернуто особі, яка її подала.
Не погодившись з такою ухвалою суду апеляційної інстанції, скаржником подано касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить із такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, скаржник вказує про відсутність коштів для сплати судового збору та зазначає, що відповідач звертаючись до апеляційного суду із клопотанням про продовження строку для усунення недоліків, мала цілком обґрунтовані очікування щодо результатів розгляду цієї заяви, що дало б можливість передбачити заходи, які будуть застосовані у відвідних конкретних правовідносинах.
Надаючи оцінку вищевказаним доводам скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху на підставі частини п`ятої статті 296 КАС України, адже відповідачем не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору за її подання. Надано відповідачу п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в належному розмірі та за належними реквізитами.
До суду апеляційної інстанції відповідачем подано клопотання, у якому повідомлено, що у строк, визначений ухвалою від 19 березня 2026 року, він з об`єктивних причин не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги. У зв`язку із викладеним відповідач просив суд продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів.
Копію вказаної ухвали отримано відповідачем засобами електронного зв`язку 08 квітня 2026 року, однак, станом на 16 квітня 2026 року вимоги ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року відповідачем не виконані.
Скаржником подано клопотання до суду апеляційної інстанції, в якому повідомлено, що у строк, визначений ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року, відповідач не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги. Відповідач повідомив про відсутність коштів для сплати судового збору. У зв`язку із викладеним відповідач просив суд продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 повернуто особі, яка її подала.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вказав, що за змістом частини другої статті 121 КАС України продовження процесуального строку є правом, а не обов`язком суду. Суд зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання коштів в майбутньому або вжиття заходів для отримання фінансування. Відповідно відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть виконані вимоги щодо надання доказів сплати судового збору. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважав, що у даному випадку продовження судом процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги лише призведе до необґрунтованого затягування розгляду справи та не є гарантією виконання відповідачем вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Відтак, суд не знайшов достатніх підстав для реалізації права на продовження відповідачу процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги..
У контексті вказаного, Верховний Суд зауважує про таке.
Приписами частини 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
У відповідності до частин 2,6 статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Продовженням строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була вчинена у встановлений судом строк.
Отже, КАС України визначено максимально можливу тривалість строку (десять днів з дня вручення ухвали), який встановлюється судом для усунення недоліків апеляційної скарги. Цей строк, який за своєю суттю є процесуальним, може бути продовжений судом з власної ініціативи або за заявою учасника справи.
У той же час, продовження процесуального строку є правом, а не обов`язком, суду і повинно здійснюватися за наявності для цього обґрунтованих підстав.
Клопотання про продовження строку повинно містити достатнє обґрунтування неможливості усунути недоліки апеляційної скарги у строк встановлений судом.
Також, слід врахувати, що умовою продовження строку усунення недоліків апеляційної скарги є наявність достатніх доказів того, що після такого продовження строку відпадуть обставини, які перешкоджають виконанню ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.
Згідно до частини третьої статті 2 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в клопотанні про продовження строку для усунення недоліку апеляційної скарги, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно можна встановити існування обставин, зазначених у заяві.
Відповідач, маючи однаковий обсяг процесуальних прав і обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень та є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому обмежене її фінансування, зокрема, в частині видатків, передбачених на сплату судового збору, не є підставою для продовження строку для усунення недоліків.
Таким чином, особа, яка звертається до суду апеляційної інстанції, повинна дотримуватися вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги та вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання такого обов`язку.
Принагідно, суд зазначає, що сплата судового збору не може вважатись перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Крім того, судом апеляційної інстанції скаржнику продовжувався процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, отже, апеляційним судом було забезпечено належну можливість для виконання вимог процесуального закону та усунення виявлених недоліків апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що реалізація учасником справи права на звернення до суду із клопотанням про продовження процесуального строку не породжує у такого учасника безумовних правомірних очікувань щодо його задоволення та не звільняє від обов`язку належного виконання вимог процесуального закону. Сам факт подання відповідного клопотання не зупиняє перебіг встановленого судом строку та не свідчить про автоматичне продовження такого строку.
Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, оскільки у цій справі відповідачу вже було продовжено процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, однак у додатково наданий строк вимоги ухвали суду виконані не були.
Скаржник не навів переконливих доводів щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, вірно застосував положення частини другої статті 298 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.
Враховуючи, що зміст ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року, свідчить про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 298 та частини восьмої статті 169 КАС України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року у справі № 240/20290/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Головуючий І. В. Дашутін
Судді В. Е. Мацедонська
В. М. Соколов