Справа №:754/5329/21
Провадження №: 2/755/7381/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ділео Фарма», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:
До Деснянського районного суду міста Києва звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Демчук В. Г. із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ділео Фарма», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Згідно заявлених вимог, позивач просить суд з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 40 500,00 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 29 червня 2020 року о 19 годині 30 хвилин в місті Києві на мосту Патона сталася ДТП за участі належного ОСОБА_1 транспортного засобу Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Ділео Фарма», під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортному засобу Nissan Qashqai завдано механічних пошкоджень. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року у справі №755/9546/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені ДТП. Належний ОСОБА_1 транспортний засіб Nissan Qashqai був застрахований у ПрАТ «СК «Вусо» за договором добровільного страхування наземного транспорту №10571477-02-10-01 від 21 квітня 2020 року (далі - Договір страхування). ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» для отримання страхового відшкодування. 29 червня 2020 року представником ПрАТ «СК «Вусо» був проведений огляд транспортного засобу, за результатами якого складено акт огляду. З метою визначення вартості ремонту транспортного засобу ОСОБА_1 звернувся до дочірнього підприємства «Авто-Київ». Згідно рахунку-фактури №АКС-002024 від 30 червня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Qashqai становить 354 781,17 грн. За зверненням ПрАТ «СК «Вусо», ФОП ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №453/18 від 29 травня 2018 року) проведено автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено звіт №06-07/В20 від 07 липня 2020 року. Відповідно до звіту ринкова вартість транспортного засобу Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 29 червня 2020 року становила 397 560 грн. Відповідно до розділу 6 Договору страхування повна загибель транспортного засобу - це пошкодження (знищення) застрахованого транспортного засобу, внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, що виникли в результаті настання страхового випадку, або вартість відновлювального ремонту, розрахована відповідно до умов договору, перевищує 75% дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку. Дослідивши характер пошкоджень транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту та ринкову вартість транспортного засобу Nissan Qashqai, ПрАТ «СК «Вусо» було визнано повну загибель належного ОСОБА_1 транспортного засобу Nissan Qashqai. Відповідно до пункту 16.22. Договору страхування розмір збитків визначається виходячи з дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання. У пункті 16.23. Договору страхування встановлено, що вартість залишків придатних для подальшого використання, визначається шляхом письмового погодження Страхувальником запропонованої Страховиком пропозиції або шляхом проведення інтернет-аукціону AutoOnline. З метою визначення вартості придатних для подальшого використання залишків (технічно справних складників) транспортного засобу Nissan Qashqai, ПрАТ «СК «Вусо» скористалось платформою інтернет-аукціону AutoOnline. За результатом проведення аукціону, з переліку зобов`язуючих пропозицій було відібрано найвищу цінову пропозицію в розмірі 221 700 грн. Таким чином вартість придатних для подальшого використання (технічно справних складників) транспортного засобу встановлено у розмірі 221 700 грн. У пункті 4.1.5. Договору страхування визначено, що у разі повної загибелі транспортного засобу у разі настання страхового випадку встановлюється франшиза у розмірі 10% від вартості транспортного засобу на момент укладення Договору страхування, що складає 40 500 грн. Враховуючи положення Договору страхування, взявши до уваги звіт автотоварознавчого дослідження та визначену вартість технічно справних складників транспортного засобу, ПрАТ «СК «Вусо» 29 липня 2020 року здійснило на користь ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 135 360 грн, яка розрахована наступним чином: 397 560 грн - 221 700 грн - 40 500 грн = 135 360 грн (де 397 560 грн - ринкова вартість транспортного засобу на момент ДТП; 221 700 грн - вартість технічно справних складників транспортного засобу після ДТП; 40 500 грн - франшиза). Таким чином, після виплати страховою відшкодування за Договором страхування не відшкодованою залишилась матеріальна шкода у розмірі 40 500 гри, яка складається з невиплаченої франшизи. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з полісом №АМ/6895231, ліміт відповідальності - 130 000 грн. Для отримання невиплаченої за Договором страхування суми матеріальних збитків, 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес». Розглянувши звернення, ПрАТ «СК «Юнівес» надіслало відповідь (вих. №20/09/28-06 від 28 вересня 2020 року), в якій відмовило ОСОБА_1 у страховій виплаті, вказавши на те, що ПрАТ «СК «Юнівес» здійснило виплату в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Вусо» в розмірі 130 000 грн, оскільки у зв`язку з проведенням виплати за Договором страхування до ПрАТ «СК «Вусо» перейшло право вимоги до особи винної за завдані збитки. Враховуючи, що ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів становить 130 000 грн, ПрАТ «СК «Юнівес» виконало в повному обсязі всі обов`язки передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У подальшому для відшкодування невиплаченої суми матеріальних збитків ОСОБА_1 звернувся з вимогою до ТОВ «Ділер Фарма», власника транспортного засобу Renault Logan, водій якого перебував у трудових відносинах з цим товариством. У відповідь на свою вимогу, ОСОБА_1 отримав лист (вих. № 5 від 29 січня 2021 року), в якому вказується, що під час вчинення ДТП ОСОБА_2 використовував транспортний засіб у особистих цілях, а не з метою виконання свої трудових (службових) обов`язків, оскільки ДТП сталася у вихідний день та після 18 години 00 хвилин (часу закінчення робочого дня). Тому відшкодовувати шкоду повинен безпосередньо ОСОБА_2 . До відповіді було додано копію витягу з трудового договору № 01/10/19 від 01 жовтня 2019 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Ділео Фарма», та копію наказу ТОВ «Ділео Фарма» № 10рг від 27 грудня 2019 року про встановлення режиму повного робочого часу. З наданих ТОВ «Ділео Фарма» документів вбачається, що робочий час ОСОБА_2 встановлений з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., з перервою на обід з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. (додаток №1 до трудового договору), п`ять робочих днів з понеділка по п`ятницю (за виключенням святкових днів встановлених КЗпП України (наказ №10рг від 27 грудня 2019 року). ДТП сталася о 19 год. 30 хв., тобто, у неробочий час. Окрім того 29 червня 2020 року понеділок був вихідним днем, у зв`язку з перенесенням відповідно до положень КЗпП України, вихідного дня на наступний після святкового - 28 червня (Дня Конституції України) робочий день. Жодних доручень чи вказівок щодо виконання трудових (службових) обов`язків на час ДТП роботодавець відповідачу не надавав. Таким чином відповідач під час вчинення ДТП не виконував трудових (службових) обов`язків, а тому відшкодовувати завдану матеріальну шкоду зобов`язаний безпосередньо ОСОБА_2 . ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 щодо відшкодування невиплаченої суми матеріальних збитків, однак відповідач проводити відшкодування відмовляється. На даний час залишається не відшкодованою матеріальна шкода у розмірі 40 500 грн, яка складається із суми франшизи, невиплаченої за Договором страхування.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року відкрито провадження в даній справі (а.с.52-53).
23 червня 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Відзив мотивований тим, що до позовної заяви не надано належних доказів вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача. Наявний у матеріалах справи звіт № 06-07/В20 від 07 липня 2020 року, складений ФОП ОСОБА_3 , не спростовує та не підтверджує жодних обставин справи. Крім того, під час визначення об`єму пошкоджень автомобіля та вартості відновлювального ремонту, для огляду автомобіля не було запрошено ОСОБА_2 , що позбавило останнього надати зауваження щодо пошкоджень автомобіля ОСОБА_1 , а тому обсяг робіт по ремонту автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначений у рахунку-фактурі №АКС-002024 30 червня 2020 року є неналежним доказом. Розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджене належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майне, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Позивачем не доведено належними доказами вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не підтверджено розмір завданих збитків. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається можливим встановити, чи визнав ОСОБА_1 свій автомобіль фізично знищеним, не встановлено де та в якому стані перебуває автомобіль позивача. Крім того не вбачається можливим встановити, чи погоджується позивач передати ОСОБА_4 рештки автомобіля Nissa Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 76-80).
01 липня 2021 року від третьої особи ТОВ «Ділео Фарма» до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких третя особа зазначає, що ОСОБА_2 був працевлаштований в ТОВ «Ділео Фарма» відповідно до укладеного трудового договору №01/10/19 від 01 жовтня 2019 року на посаду торговельного представника. Додатком №1 до вказаного раніше трудового договору затверджено, що робочим часом ОСОБА_2 є будні дні (з понеділка по п`ятницю) з 9:00 по 18:00 год, з обідньою перервою 13:00-14,00 год. Наказом ТОВ «Ділео Фарма» встановлено, що робочими днями на підприємстві є з понеділка по п`ятницю (за виключенням святкових днів встановлених КЗпП) з 9:00 по 18:00 год. Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 здійснив ДТП далеко після 18:00 год. у вихідний день, права на керування, наданим йому в службових цілях, автомобілем ОСОБА_2 не мав, а здійснював пересування автомобілем переслідуючи свої особисті цілі. Тобто пересування автомобілем з 18:00 по 9:00 години здійснювалось всупереч посадовим обов`язкам та трудовому розпорядку на підприємстві, тому відшкодування шкоди зобов`язаний здійснити саме ОСОБА_2 на підставі ст. 1187 ЦК України. У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив вказані обставини. Страхові компанії і позивача, і відповідача визнали факт повної загибелі її здійснивши усі необхідні огляди та дослідження, а відповідачем та його представником ці обставини не спростовано. (а.с.95-96)
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року цивільну справу №754/5329/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Ділео Фарма», ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва (а.с.99-100).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року прийнято цивільну справу №754/5329/21 до провадження судді Гаврилової О.В., постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.109-110)
Позивач ОСОБА_1 копію ухвали суду про прийняття цивільної справи до провадження отримав 18 жовтня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 112).
Відповідач ОСОБА_2 копію ухвали суду про прийняття цивільної справи до провадження не отримав, конверт разом з копією ухвали повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 114).
Третя особа ТОВ «Ділео Фарма» копію ухвали суду про прийняття цивільної справи до провадження отримала 18 жовтня 2021 року (а.с.113).
Третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» копію ухвали суду про прийняття цивільної справи до провадження отримала 19 жовтня 2021 року (а.с.113).
Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом установлено, що 29 червня 2020 року, о 19 годині 30 хвилин, в місті Києві на мосту Патона сталася ДТП за участі транспортного засобу Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Ділео Фарма», під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортному засобу Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдано механічних пошкоджень.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року у справі №755/9546/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У постанові зазначено, що ОСОБА_2 29 червня 2020 року о 19 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_2 , по мосту Патона в м. Києві, не врахував зміни в дорожній обстановці, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на пластиковий відбійних, який завдяки інерційній силі вилетів на зустрічну полосу та пошкодив транспортний засіб «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_3 , в наслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, у зв`язку з чим своїми діями порушив п.п. 2.3.6), 13.1. Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та дав пояснення, які підтверджують обставини, що відповідають опису подій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.29-30).
Належний ОСОБА_1 транспортний засіб Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «СК «Вусо» за договором добровільного страхування наземного транспорту №10571477-02-10-01 від 21 квітня 2020 року. Строк дії Договору страхування з 26 квітня 2020 року до 25 травня 2021 року (а.с.8-11).
У Договорі страхування сторони передбачили, що:
дійсна вартість транспортного засобу на момент страхування складає 405 000 грн (п. 3.1.);
франшиза при повній загибелі транспортного засобу складає 40 500 грн (п. 4.5.);
повна загибель транспортного засобу - це пошкодження (знищення) застрахованого транспортного засобу, внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, що виникли в результаті настання страхового випадку, або вартість відновлювального ремонту, розрахована відповідно до умов договору, перевищує 75% дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку (абз 13 розділу 6);
у разі відмови страховика задовольнити заяву страхувальника про відмову від прав на застрахований транспортний засіб, розмір збитків визначається виходячи з дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання (п. 16.22.);
вартість залишків придатних для подальшого використання, визначається шляхом письмового погодження страхувальником запропонованої страховиком пропозиції або шляхом проведення інтернет-аукціону AutoOnline (п. 16.23.).
ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» для отримання страхового відшкодування.
29 червня 2020 року представником ПрАТ «СК «Вусо» був проведений огляд транспортного засобу, за результатами якого складено акт огляду (а.с.22-24).
Відповідно до звіту №06-07/В20 від 07 липня 2020 року, складеного ФОП ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №453/18 від 29 травня 2018 року) за зверненням ПрАТ «СК «Вусо», ринкова вартість транспортного засобу Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 29 червня 2020 року становила 397 560 грн (а.с.14-21).
Згідно з рахунком-фактурою №АКС-002024 від 30 червня 2020 року, складеного дочірнім підприємством «Авто-Київ» за зверненням ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Qashqai становить 354 781,17 грн (а.с.25).
З метою визначення вартості придатних для подальшого використання залишків (технічно справних складників) транспортного засобу Nissan Qashqai, ПрАТ «СК «Вусо» скористалось платформою інтернет-аукціону AutoOnline. За результатом проведення аукціону, з переліку зобов`язуючих пропозицій було відібрано найвищу цінову пропозицію в розмірі 221 700 грн (а.с.26-28).
Листом № 5619-2037841 від 28 липня 2020 року ПрАТ «СК «Вусо» повідомило ОСОБА_1 про те, що ПрАТ «СК «Вусо» була визнана повна загибель автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ринкова вартість транспортного засобу на дату оцінки складає 397 560 грн. Вартість транспортного засобу після ДТП (вартість технічно справних складників) визначена на підставі результатів аукціону «AUTOonline» та склала 221 700 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування: 397 560 грн - 221 700 грн - 40 500 грн = 135 360 грн, де: 397 560 грн - ринкова вартість транспортного засобу на дату оцінки; 221 700 грн - вартість транспортного засобу після ДТП (вартість технічно справних складників); 40 500 грн -франшиза; 135 360 грн - сума страхового відшкодування (а.с.7).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з полісом №АМ/6895231, ліміт відповідальності - 130 000 грн. Франшиза - 0 грн (а.с.12).
Для отримання невиплаченої за договором страхування суми матеріальних збитків, 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес». Розглянувши звернення, ПрАТ «СК «Юнівес» надіслало відповідь від 28 вересня 2020 року №20/09/28-06, в якій відмовило ОСОБА_1 у страховій виплаті, вказавши на те, що ПрАТ «СК «Юнівес» здійснило виплату в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Вусо» в розмірі 130 000 грн, оскільки у зв`язку з проведенням виплати за Договором страхування до ПрАТ «СК «Вусо» перейшло право вимоги до особи винної за завдані збитки. Враховуючи, що ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів становить 130 000 грн, ПрАТ «СК «Юнівес» виконало в повному обсязі всі обов`язки передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 12).
26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Ділер Фарма» з вимогою про відшкодування невиплаченої суми матеріальних збитків (а.с.39-40). ТОВ «Ділер Фарма» листом від 29 січня 2021 року № 5 повідомило, що під час вчинення ДТП ОСОБА_2 використовував транспортний засіб у особистих цілях, а не з метою виконання свої трудових (службових) обов`язків, оскільки ДТП сталася у вихідний день та після 18 години 00 хвилин (часу закінчення робочого дня). Тому відшкодовувати шкоду повинен безпосередньо ОСОБА_2 (а.с.31-32).
Згідно з витягом з трудового договору № 01/10/19 від 01 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Ділео Фарма», працівнику встановлюється робочий час відповідно до внутрішніх наказів роботодавця (п.4.1.). У додатку № 1 від 01 жовтня 2019 року до трудового договору № 01/10/19 від 01 жовтня 2019 року передбачено, що корпоративні стандарти роботи, викладені далі у цьому пункті, є істотними умовами трудової дисципліни на підприємстві роботодавця. Робочий час 9:00-18:00, з обідньою перервою 13:00-14:00 (а.с.33-37).
Відповідно до наказу ТОВ «Ділео Фарма» № 10рг від 27 грудня 2019 року про встановлення режиму повного робочого часу на підприємстві встановлено режим повного робочого часу, а саме: п`ять робочих днів з понеділка по п`ятницю (за виключенням святкових днів, встановлених КЗпП України), з робочими годинами з 9:00 до 18:00 та обідньою перервою з 13:00 до 14:00 (а.с.38).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статтях 1187, 1188 ЦК України.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. 
Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч.1 ст. 6 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування»).
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч.1 ст. 16 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування»).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-IV від 01 липня 2004 року), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року).
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування п. 35.1 ст. 35 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року).
У п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (див.: п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».
У пунктах 154-156 постанови від 14 грудня2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 2 ст. 1172 ЦК України).
У постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 зазначено: «за положеннями частини першої цієї статті юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою. Це один з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди - працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 727/8980/15 (провадження № 14-332цс18) зазначено: «зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу».
У п. 7.68., 7.69. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19) зазначено: «відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України у тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця. Як виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу».
Якщо майнова шкода перевищує ліміт відповідальності винної особи за договором страхування, то різниця між такою шкодою та страховим відшкодуванням підлягає стягненню з винної особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 439/180/15-ц (провадження № 61-19887св18)).
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/1; постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок ДТП залишилась невідшкодованою матеріальна шкода у розмірі 40 500,00 грн, яку повинен відшкодувати ОСОБА_2 .
Судом установлено, що 29 червня 2020 року в місті Києві сталася ДТП за участі транспортного засобу Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який належить ТОВ «Ділео Фарма». ДТП сталася із вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року у справі №755/9546/20. Постанова набрала законної сили.
ДТП сталася о 19 год. 30 хв., тобто, у неробочий час. Окрім того 29 червня 2020 року понеділок був вихідним днем, у зв`язку з перенесенням відповідно до положень КЗпП України, вихідного дня на наступний після святкового - 28 червня (Дня Конституції України) робочий день. Жодних доручень чи вказівок щодо виконання трудових (службових) обов`язків на час ДТП роботодавець відповідачу не надавав. Таким чином відповідач під час вчинення ДТП не виконував трудових (службових) обов`язків, а тому відшкодовувати завдану матеріальну шкоду зобов`язаний безпосередньо ОСОБА_2 . 
Оскільки транспортний засіб Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «СК «Вусо» за договором добровільного страхування наземного транспорту №10571477-02-10-01 від 21 квітня 2020 року, то ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» для отримання страхового відшкодування. Ринкова вартість транспортного засобу Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 29 червня 2020 року становила 397 560 грн (звіт №06-07/В20 від 07 липня 2020 року, складений ФОП ОСОБА_3 ). Вартість транспортного засобу після ДТП (вартість технічно справних складників) визначена ПрАТ «СК «Вусо» на підставі результатів аукціону «AUTOonline» та склала 221 700 грн. У Договорі страхування сторони передбачили, що франшиза при повній загибелі транспортного засобу складає 40 500 грн (п. 4.5.).
Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту перевищує 75% дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку, ПрАТ «СК «Вусо» була визнана повна загибель автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 . ПрАТ «СК «Вусо» виплатило позивачу страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №10571477-02-10-01 від 21 квітня 2020 року у розмірі 135 360 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування: 397 560 грн - 221 700 грн - 40 500 грн = 135 360 грн, де: 397 560 грн - ринкова вартість транспортного засобу на дату оцінки; 221 700 грн - вартість транспортного засобу після ДТП (вартість технічно справних складників); 40 500 грн -франшиза; 135 360 грн - сума страхового відшкодування.
Судом установлено, що виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «Вусо» у зв`язку зі страховою подією та згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №10571477-02-10-01 від 21 квітня 2020 року, що не заперечується сторонами у справі.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з полісом №АМ/6895231, то ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» для отримання невиплаченої за договором страхування суми матеріальних збитків у розмірі 40 500 грн. ПрАТ «СК «Юнівес» повідомило, що здійснило виплату в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Вусо» в розмірі 130 000 грн.
Суд звертає увагу, що ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з полісом №АМ/6895231 становить - 130 000 грн. Таким чином ПрАТ «СК «Юнівес» виконало в повному обсязі всі обов`язки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Суд враховує усталену практику Верховного Суду про те, що потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування виникає в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування. Якщо майнова шкода перевищує ліміт відповідальності винної особи за договором страхування, то різниця між такою шкодою та страховим відшкодуванням підлягає стягненню з винної особи. Враховуючи, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (ПрАТ «СК «Юнівес»), то обов`язок із її відшкодування покладається безпосередньо на винну у ДТП особу - ОСОБА_2 . Зазначене узгоджується із принципом повного відшкодування шкоди, який закріплений у статті 1166 ЦК України.
Судом установлено, що після виплати страховою відшкодування за договором страхування не відшкодованою потерпілому ОСОБА_1 залишилась матеріальна шкода у розмірі 40 500,00 грн, яку слід стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.
Суд наголошує, що відповідач належними і допустимими доказами не спростував розрахунок суми страхового відшкодування, на підставі якого ПрАТ «СК «Вусо» виплатило позивачу страхове відшкодування, та не позбавлений був такої можливості під час судового розгляду, проте будь-яких клопотань на спростування розрахунку суми страхового відшкодування ОСОБА_2 не заявляв. Відповідач не скористався правом заявити клопотання про призначення відповідної експертизи. При цьому обов`язок доказування і подання доказів відповідно до статті 81 ЦПК України покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 40 500,00 грн.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Ділео Фарма», ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 40 500,00 грн.
За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 908 грн (а.с.1). Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути сплачений судовий збір.
Враховуючи наведене та керуючись статтею 6, 16 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», статтями 1, 6, 22, 35 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 6, 11, 13, 15, 16, 20, 22, 509, 512, 526, 993, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ділео Фарма» (ЄДРПОУ 36691994, місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд.83-Д, оф.404), Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» (ЄДРПОУ 32638319, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72), про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 40 500,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 

Суддя: