Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 р. 	Справа № 520/34016/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/34016/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ОМЕГА//” 
до  Київської митниці   
про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (далі – позивач, ТОВ «ОМЕГА//») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці (далі – також відповідач, апелянт), в якому позивач просив суд 
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000066/2 від 11.07.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000091/2 від 15.08.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000097/2 від 26.08.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000103/2 від 04.09.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000124/2 від 14.10.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі №520/33404/25 роз`єднано в самостійні провадження позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 у межах справи №520/34016/25 прийнято адміністративну справу №520/34016/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування протиправного рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України - до розгляду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025, прийняте Київською митницею відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України сплачений судовий збір у розмірі 403,73 грн. (чотириста три гривні 73 копійки) та витрати на правничу допомогу у розмірі 833,33 грн (вісімсот тридцять три гривні 33 копійки).
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про ненадання судом першої інстанції оцінки доводам відповідача, що надані до митного оформлення документи для підтвердження митної вартості містили розбіжності, а також в них відсутні всі відомості, необхідні для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом. Декларантом не надано в повному обсязі додаткових документів, що вимагались митним органом, та які б переконливо спростували (пояснили) розбіжності у наданих документах, використання заявленого декларантом рівня митної вартості неможливо. Апелянт звертає увагу на та, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено в Україні в час, наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення. 
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, стверджував, що декларантом були надані всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів за основним методом визначення митної вартості, які передбачені Митним кодексом України. Позивач вважає, що належним чином виконав свій обов`язок по підтвердженню митної вартості товарів.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи між ТОВ «ОМЕГА//» (Покупець) та HARBIN XIANBAI IMPORT AND EXPORT TRADING CO., LTD (Продавець) було укладено Контракт №087173-25 від 01.01.2025.
Відповідно до п.1.1 Контракту Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти і сплатити протягом терміну дії цього Контракту Товар (в тому числі, але не обмежуючись, - запчастини до автомобілів та інше) в асортименті, кількості, якості і за ціною, що вказані в інвойсах, які мають юридичну силу специфікацій та являються невід`ємними частинами Контракту. Поставка Товару здійснюється партіями. При цьому під Партією розуміється вся сукупність Товару, яка поставляється Покупцю за одним інвойсом.
Пунктом 1.2 Контракту передбачено, що найменування, ціни, кількість відповідно до яких вироблений Товар на кожну позицію Товару, що поставляється, вказуються у відповідних інвойсах, які є невід`ємною частиною цього Контракту і мають юридичну силу специфікацій.
Відповідно п. 2.1 до Контракту ціна Товару узгоджується Сторонами та вказується в інвойсі і приймається на умові FOB (ІНКОТЕРМС-2020) порт Ningbo, CHINA. В інвойсі може бути передбачений інший порт. В інвойсі може бути передбачена будь-яка інша умова поставки, відповідно до якої проводиться поставка за цим інвойсом. Сторони додатково вказують момент переходу права власності на Товар, якщо він відрізняється від вказаного у п.3.6. Контракту.
Згідно з п. 3.1 Контракту Товар за даним Контрактом поставляється на умовах FOB (ІНКОТЕРМС-2020) порт Ningbo, CHINA, якщо інший порт чи умови поставки не зазначено у відповідному інвойсі.
ТОВ "ОМЕГА//" було подано до Київської митниці ВП Держмитслужби України ЕМД 25UA100320035049U5 від 16.09.2025.
Разом із митною декларацією позивачем до митного оформлення подані наступні документи: пакувальний лист (Packing list) XB25-OMH26 від 10.06.2025, рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) XB25-OMH26 від 10.06.2025, коносамент (Bill of lading) XHSE070741261А від 01.07.2025, автотранспортна накладна (Road consignment note) 8340А від 01.09.2025, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1297 від 02.09.2025, документ, що підтверджує вартість перевезення товару 1297 від 02.09.2025, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 087173-25 від 01.01.2025, договір (контракт) про перевезення 097418-25 від 19.03.2025, електронний сертифікат про не преференційне походження товару, факт видачі та/ або зміст якого митний орган може перевірити на вебсайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат C25MADKUH4E90646 від 02.07.2025, лист від 15.09.2025, копія митної декларації країни відправлення 310120250517265301 від 26.06.2025.
Позивачем було отримано запит (повідомлення) митного органу від 16.09.2025, в якому зазначено, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо складових митної вартості, необхідних при її обчисленні, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості. Вказано, що у відповідності до частини 6 статті 53 Кодексу декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. 
Позивачем було отримано рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025.
Позивач не погодився із завищенням митної вартості і звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання згідно із ч.7 ст.55 МКУ, надав відповідачу нову митну декларацію ЕМД 25UA100320035265U2 від 16.09.2025 та додатково сплатив ПДВ у розмірі 36373,66 грн. 
Керуючись ч.8 ст.55 МКУ, якою передбачено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, позивач звернувся до відповідача із заявою №6234 від 09.10.2025 та надав додаткові документи та пояснення, якими усунув недоліки, зазначені у рішенні про коригування, зокрема: 1) копії інвойсів у кількості 4 шт.; 2) копія акту №1411 від 20.09.2025; 3) копія платіжної інструкції від 28.10.2025 №804513568.1 від 03.10.2025; 4) переклад експортної декларації країни відправлення.
Відповідач листом №7.8-2/15-02/13/19183 від 15.10.2025 повідомив позивача про те, що відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості товару за ЕМД 25UA100320035265U2 від 16.09.2025 та скасування рішення про коригування митної вартості №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025.
Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025, позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом надано до контролюючого органу необхідні документи, а відповідачем, у свою чергу, не наведено обґрунтованих підстав для витребування у позивача додаткових документів та подальшого прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідачем не наведено обставин та не надано належних доказів, що ставили б під сумнів дійсність заявленої вартості товару, водночас судом таких обставин також не встановлено. Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025, прийняте Київською митницею Державної митної служби України, є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України (далі – МК України), інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів
За змістом частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною 6 статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Стаття 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.
Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 05.03.2019 по справі №815/143/17, від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.
Так, відповідач не визнав заявлену декларантом митну вартість у зв`язку з тим, що надані декларантом документи містять розбіжності, не містять усіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості. 
Судовим розглядом встановлено, що підставами для винесення рішення про коригування митної вартості №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025 були такі обставини: 
"1) надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення від 26.06.2025 №310120250517265301 складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Кодексу;
2) відповідно до п.2.3 контракту від 01.01.2025 №087173-25 ціна включає в себе вартість товару, упаковки, тари тощо, які не виділені в наданих документах, що не дає можливість визначити ціну самого товару; 
3) в наданій платіжній інструкції №216 від 12.08.2025 зазначена сума оплати 198 544,89 доларів США та зазначені інвойси №XB25-OMH26, №XB25OMH27, №XB25-OMH28 від 10.07.2025, №XB25-OMH30 від 20.07.2025. До митного оформлення надано інвойс №XB25-OMH26 від 10.06.2025. Таким чином платіжна інструкція не може бути використана для підтвердження оцінюваного товару, так як не відносяться до даної поставки (а саме дата інвойса відрізняється);
4) у наданих до митного оформлення документах (коносамент) відсутні відмітки будь-яких митних органів іноземних держав, та прикордонної митниці; 
5) заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні в час, наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення".
Відповідно до ч. 1 ст.337 МК України перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МК України.
Згідно з вимогами п.2 ч .2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України має право упевнюватися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
З матеріалів справи вбачається, що позивач надав розширений пакет документів для підтвердження правильності та достовірності визначення ним митної вартості задекларованих товарів.
Щодо доводів митного органу про те, що в наданій платіжній інструкції №216 від 12.08.2025 зазначена сума оплати 198544,89 доларів США та зазначені інвойси №XB25-OMH26, №XB25OMH27, №XB25-OMH28 від 10.07.2025, №XB25-OMH30 від 20.07.2025. До митного оформлення надано інвойс №XB25-OMH26 від 10.06.2025. Таким чином, платіжна інструкція не може бути використана для підтвердження оцінюваного товару, так як не відносяться до даної поставки (а саме дата інвойса відрізняється), суд зазначає таке. 
Пунктом 2 частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, але не виключно, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Судом установлено, що позивачем до митного органу було надано докази оплати товару - платіжну інструкцію №216 від 12.08.2025, що підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100320/2025/000685. 
Із указаної картки відмови вбачається надання позивачем інвойсу №XB25-OMH26 від 10.06.2025.
Водночас, позивач, разом із заявою про надання додаткових документів №6234 від 09.10.2025, додатково надав інвойси, за якими була здійснена передплата та які зазначені у вказаній платіжній інструкції, зокрема, №XB25-OMH26, №XB25OMH27, №XB25-OMH28 від 10.07.2025 та №XB25-OMH30 від 20.07.2025.
У постанові від 03 квітня 2018 року у справі № 809/322/17 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення/чеку тощо не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару. 
Аналогічні висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 22.10.2020 у справі №320/2455/19.
До того ж, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до приписів статті 53 МК України надання до митного органу банківських платіжних документів та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару не є безумовним або обов`язковим.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №813/1755/17, від 29.07.2021 у справі №380/6459/20).
Отже, у будь-якому випадку умови оплати за товар безпосередньо ціни товару не стосуються і митниця мала можливість визначити ціну товару, як складову митної вартості на підставі інших поданих до митного оформлення документів у спірних випадках декларування товару: зовнішньоекономічного контракту, специфікації до нього, інвойсу тощо, відомості у яких повною мірою піддаються обчисленню, не містять розбіжностей, тобто дозволяли митному органу здійснити перевірку розрахунку митної вартості задекларованої товарної партії, а тому твердження митниці у вказаній частині є також необґрунтованими та підлягають відхиленню.
Судова колегія зауважує, що оплата однією платіжною інструкцією за декількома інвойсами не заборонена діючим валютним законодавством.
Щодо доводів митного органу про те, що надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення від 26.06.2025 №310120250517265301 складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Кодексу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Таким чином, переклад копії митної декларації країни відправлення на українську мову вимагається митними органами виключно у разі, якщо дані, які містяться в ній, є необхідними для перевірки митної вартості Товару, яка не зазначена Продавцем у зазначеному документі, що виключає необхідність у його перекладі.
Стаття 53 МК України містить перелік необхідних для надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед якого відсутній такий документ як експортна декларація країни відправлення.
Водночас, позивачем, разом із заявою про надання додаткових документів від 09.10.2025 №6234, було надано переклад експортної декларації країни відправлення. Копія такої декларації із перекладом також міститься у матеріалах справи. 
Також, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що під час митного оформлення декларації спрацювали ризики згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів.
Водночас застосування Митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України є необґрунтованим, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 520/10381/2020.
Щодо доводів відповідача про ненадання декларантом усіх витребуваних додаткових документів, передбачених частиною 3 ст. 53 МКУ, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
У той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
У спірному випадку суд не вбачає ознак недостовірності задекларованої вартості.
Також, як установлено судом із матеріалів справи, то декларантом надано до контролюючого органу необхідні документи, а відповідачем, у свою чергу, не наведено обґрунтованих підстав для витребування у позивача додаткових документів та подальшого прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.
Відповідно до правової позиції Верховного суду (постанова від 02.07.2020 у справі №803/916/17) контроль правильності обчислення декларантом митної вартості здійснюють митні органи у визначений законом спосіб у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей "Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ніш митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість. За таких обставин, Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена".
Також колегія суддів наголошує, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.
Водночас оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У вказаному рішенні не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
З приводу того, що спірний товар було випущено у вільний обіг за митною декларацією ЕМД 25UA100320035265U2 від 16.09.2025 із застосуванням положень ч.7 ст. 55 Митного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.
Як установлено судом, позивач оформив нову митну декларацію ЕМД 25UA100320035265U2 від 16.09.2025, копія якої міститься в матеріалах справи.
Подання декларантом «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» не може бути доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припустити, що декларант на момент подання такої «нової декларації» погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його протягом шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи та звернутись до суду за захистом порушеного права.
Зі змісту положень МК України та КАС України слідує, що положення вказаних нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право впродовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».
Водночас, як слідує із ч.7 ст.55 МК України, декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавством не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».
На аналогічний спосіб застосування наведених норм вказує і низка судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі №821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі №815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі №825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості» та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг «під гарантію» чи «за новою декларацією».
Отже, випущення товару у вільний обіг за новою митною декларацією не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в даній справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №520/3246/2020.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
В свою чергу, позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі скаржником не висловлено заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих судом першої інстанції на користь позивача, а отже у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру понесених витрат на правову допомогу.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу представником ТОВ «ОМЕГА//» адвокатом Лончак Тетяною Іванівною заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач змушений понести додаткові витрати на професійну правову допомогу, а саме на складання відзиву на апеляційну скаргу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025 (далі – Договір), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» та Адвокатським бюро «ЛОНЧАК» в особі Лончак Тетяни Іванівни, предметом якого є юридичні послуг, що надаються виконавцем клієнту за плату, а саме: представництва в органах судової і виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби, органах державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України, Державній податковій службі України, Державній митній службі та Пенсійному фонді, а також їхніх територіальних органах, інших органах та в інших зносинах з суб`єктами владних повноважень, їх посадовими особами; складання процесуальних та інших документів; вчинення інших юридично значущих дій від імені та в інтересах клієнта.
Згідно з пунктом 2.1 Договору надання послуг (здійснення конкретних дій) здійснюється виконавцем виключно на підставі попередньої домовленості сторін, що визначає зміст та обсяг юридичної послуги, інші суттєві умови надання юридичної послуги, або в порядку, передбаченому п. 2.2 цього Договору
Виконавець зобов`язаний повідомити клієнта про необхідність вчинення в його інтересах додаткових дій і сторони можуть укласти в такому випадку додаткову угоду про надання додаткової послуги. Виконавець звільняється від відповідальності за заподіяння шкоди інтересам клієнта, якщо клієнт після попереджень виконавця не погодив шляхом підписання додаткової угоди на надання необхідної додаткової послуги (пункт 2.2 Договору).
Відповідно до пункту 3.1 Договору клієнт оплачує послуги згідно наданого Акту наданих послуг шляхом безготівкового рахунку на банківський рахунок виконавця.
Додатковою угодою №3 від 12.12.2025 до Договору про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025 ТОВ «ОМЕГА//» та Адвокатське бюро «ЛОНЧАК» погодили здійснення виконавцем наступних дій щодо оскарження актів індивідуальної дії в судах першої та апеляційної інстанцій (зокрема, рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000107/2 від 16.09.2025). Вказано, що дії по оскарженню включають в себе, в тому числі, складання відзиву на апеляційну скаргу – 1000,00 грн (підпункт 1.2 пункту 1 додаткової угоди). Пунктом 2 досліджуваної Додаткової угоди №3 від 12.12.2025 встановлено, що у випадку виникнення у виконавця додаткових витрат, пов`язаних з складанням інших необхідних процесуальних документів в ході розгляду справи в суді та додаткових послуг, передбачених пунктами 1.2-1.3 цієї додаткової угоди, замовник зобов`язується компенсувати виконавцю такі витрати на підставі окремого Акту приймання-передачі наданих послуг. За пунктом 3 Додаткової угоди оплата додаткових витрат буде здійснена протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання адвокатом послуг у суді апеляційної інстанції, зокрема, акти приймання-передачі послуг або інші документи, які б підтверджували обсяг та зміст виконаних робіт на цій стадії. Надана Додаткова угода №3 від 12.12.2025 до Договору про надання правової допомоги №169 від 26.05.2025 містить лише обумовлену сторонами вартість послуги щодо складання відзиву на апеляційну скаргу.
Заяви про неможливість подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин до закінчення спливу строку розгляду даної справи подано також не було.
Таким чином, за відсутності документально підтверджених та доведених понесених витрат позивачем на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх відшкодування. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 по справі № 520/34016/25 залишити без змін.
У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» адвоката Лончак Тетяни Іванівни про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва