Справа №638/1762/25
Провадження № 2/638/1076/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м.Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Поляков О.В., 
за участю у судових засіданнях:
секретаря судового засідання Кутоманової К.С., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Головань Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в особі представника позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: 
1) визнати за ним у порядку поділу спільного майна подружжя:
- право власності на частку автомобіля марки "Subaru Forester" 1994 см-3 (2008 року випуску), державний номерний знак - НОМЕР_1 , VIN - код (№ кузова) - НОМЕР_2 ;
- право власності на 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 113,3 кв.м, житловою площею 69,6 кв.м;
- право власності на нежитлові приміщення технічного поверху: №XI пл. 35,1 кв.м, №XII пл. 21.0 кв.м в житловому будинку літ. "А-10" секції "Г", "Д", адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,9 кв.м. 
2) усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом вселення ОСОБА_2 до квартири;
3) стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.09.2008 року між ним, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1849 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 . 
21.08.2018 року рішенням судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І.О. у цивільній справі № 638/5562/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За час перебування у шлюбі ними набуто майно, яке є спільним майном подружжя та яке можливо поділити в судовому порядку з огляду на наступне. 
З 2008 року по 2018 рік позивач та відповідач перебували у шлюбі. Від шлюбу мають сина, який проживає з відповідачем – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі сторонами набуто наступне майно, яке є спільним майном подружжя та яке позивач бажає поділити в судовому порядку, а саме нежитлові приміщення технічного поверху № ХІ, пл. 35.1 кв.м., № ХІІ пл. 21.0 кв.м. в житловому будинку літ. «А-10» секції «Г», «Д» за адресою: АДРЕСА_2 ; 4-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та автомобіль марки/моделі «Subaru Forester» 1994 см3 (2008 року випуску), державний номерний знак – НОМЕР_1 , VIN – код (№ кузова) – НОМЕР_2 .
З 15.09.2008 року відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрованого в реєстрі № 4600, на праві приватної власності належить 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 113,3 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м. 
З 20.01.2009 року відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Валковою Л.М. належать нежитлові приміщення технічного поверху: №ХІ пл. 35,1 кв.м, №ХІІ пл. 21.0 кв.м, в житловому будинку літ."А-10" секції "Г","Д", Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,9 кв.м. Вказані нежитлові приміщення є мансардою до вказаною вище квартири.
Також відповідачу на праві приватної власності належить транспортний засіб марки «Subaru Forester» 1994 см3 (2008 року випуску), державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN – код (№ кузова) – НОМЕР_2 .
Позивач зазначає, що на автомобіль марки «Subaru Forester» 1994 см3 (2008 року випуску), державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN – код (№ кузова) – НОМЕР_2 , який був придбаний позивачем та відповідачем в період шлюбу (22.03.2013 року) та зареєстрований за відповідачем, діє презумпція спільності. Позивач вважає, що зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами. Однак, оскільки автомобіль є неподільною річчю та на даний час перебуває у власності та користуванні відповідача, тому позивач вважає, що має право на визнання за ним права власності на 1/2 частки автомобіля «Subaru Forester» 1994 см3 (2008 року випуску), державний номерний знак - НОМЕР_1 , VIN код (№ кузова) – НОМЕР_2 .
Датою набуття права власності на квартиру відповідачем, як вже було зазначено, відповідач набула право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрованого в реєстрі № 4600, тобто договір купівлі-продажу квартири укладено до укладення шлюбу. Шлюб укладено 10.09.2008 року. За відповідачем зареєстровано право власності на спірну квартиру 15.09.2008 року. Позивач вважає, що відповідач стала повноправним власником нерухомого майна – спірної квартири лише з моменту реєстрації такого права з 15.09.2008 року, тобто в момент перебування у шлюбі, що свідчить про те, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.
Позивач звертає увагу, що хоча квартиру було придбано від ОСОБА_3 , однак кошти на придбання квартири було надано саме позивачем, оскільки ОСОБА_3 не мала жодних доходів та перебувала на утриманні позивача весь період їхніх стосунків.
Також позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви, відповідач змінила замки на вхідній двері в 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , внаслідок чого позивач позбавлений можливості проживати у квартирі, в якій зберігаються його особисті речі, документи та інше майно позивача, яке він не має можливості навіть забрати. На думку позивача, вказані дії відповідача є порушенням прав позивача на житло, а тому позивач вважає, що належить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивача в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .
25 березня 2025 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій з позовними вимогами не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Позивачем та відповідачем не заперечується, що в період з 10.09.2008 року по 21.09.2018 року вони перебували у шлюбі. Квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем ОСОБА_5 04 вересня 2008 року згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. 04.09.2008 року, зареєстрованим номером 4600. Згідно з пунктом 2.1 даного договору вартість майна становить 795000,00 грн (сімсот дев`яносто п`ять тисяч грн 00 коп), які сплачені покупцем ще до підписання договору купівлі-продажу в повному обсязі.
Правочин був зареєстрований нотаріусом 04.09.2008 року об 11:31, про що свідчить витяг з державного реєстру правочинів №6461140 від 04.09.2008 року, 
Позивач зазначає, що факт укладення договору купівлі продажу відповідачем 04.09.2008 року підтверджує, що реалізація наміру придбати квартиру, проведення розрахунків по сплаті її вартості відбулись до реєстрації шлюбу, що виключає можливість визнання квартири спільною сумісною власністю. Крім того, позивач до 30.12.2010 року не мав законних джерел доходу на території України, адже тільки з цієї дати отримав дозвіл на постійне проживання на території України як громадянин Росії, що підтверджується копією посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 30.12.2010 року. Відсутність доходів також підтверджується доказами, наданими самим позивачем в якості додатків до позовної заяви, а саме відповіддю заступника начальника ГУ ДПС України в Харківській області на адвокатський запит представника позивача від 08.05.2024 року б/н, згідно з якою інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 01.07.2008 року по 30.09.2018 року відсутня. Крім того, у ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця доходи з 14.03.2012 року по 31.03.2018 року відсутні, а за період з 01.04.2018 року по 30.09.2018 року звіти платником не надавались взагалі. Згідно електронних баз даних ГУ ДПС ТОВ «РА» ОСОБА_2 податкову звітність за період з 01.01.2010 року по 21.09.2018 року не надавав, інформація щодо податкових звітів ОСОБА_2 за 2008, 2009 роки в ІКС «Податковий блок» відсутня. 
Відтак, позовні вимоги про визнання у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 права власності на 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 113,3 кв.м, житловою площею 69,6 кв.м. не підлягають задоволенню. 
Нежитлові приміщення технічного поверху: №XI пл. 35,1 кв.м, №XII пл. 21.0 кв.м в житловому будинку літ. "А-10" секції "Г", "Д", адреса нерухомого майна: буд. АДРЕСА_2 , загальною площею 83,9 кв.м. були придбані 23.12.2008 року на ім`я ОСОБА_3 в період перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Валковою Л.М., зареєстрованого за реєстровим номером 3985. 
Проте, 16.03.2018 року, в період перебування сторін у шлюбі, зазначені нежитлові приміщення були відчужені на підставі договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лучніковою Ю.В. та зареєстрованого за реєстровим номером 828.
Отже, ще до розірвання шлюбу сторони за взаємною згодою здійснили відчуження спірних об`єктів і у власності відповідача наразі вони не перебувають. Відтак відповідач вважає, що позовні вимоги визнання у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення технічного поверху: №XI пл. 35,1 кв.м, №XII пл.21.0 кв.м в житловому будинку літ. "А-10" секції "Г", "Д", адреса нерухомого майна: буд. АДРЕСА_2 , загальною площею 83,9 кв.м не підлягають задоволенню. 
Автомобіль Subaru Forester 1994 см3 (2008 року випуску), державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код (№ кузова): НОМЕР_2 також не перебуває у власності відповідача. Зазначений автомобіль був відчужений 22.01.2025 №8810/25/1/000366 на підставі договору купівлі-продажу. 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення було залишено без руху, позивачу надавався строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
11.02.2025 представником позивача ОСОБА_1 було надано заяву про усунення недоліків.
22.07.2025 ухвалою суд підготовче провадження по справі 638/1762/25 закрив та призначив до судового розгляду, а також задовольнив витребування додаткових доказів.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити позивачу у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 10.09.2008, про що складено відповідний актовий запис за №1849 та підтверджується свідоцтвом про шлюбу серія НОМЕР_3 .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.08.2018 року у цивільній справі № 638/5562/18 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 шлюб розірвано.
Згідно із відповіддю на запит адвоката Шматько Т., головне управління ДПС у Харківській області повідомляє, що згідно з даними Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України інформація про доходи стосовно громадянина ОСОБА_2 за період з 01.07.2008 по 30.09.2018 відсутня. ОСОБА_2 перебуває на податковому обліку як фізична особа - підприємець з 13.04.2012 по теперішній час та згідно з наданими податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи - підприємця, доходи з 13.04.2012 по 31.03.2018 відсутні, за період з 01.04.2018 по 30.09.2018 звіти платником не надавались.
Відповідно до інформації Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області від 22.03.2024 №31/20-1104, згідно з даними ЄДР МВС автомобіль Subaru Forester, VIN код (№ кузова): НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ДПІ №938534 від 20.02.2013 року ТОВ "Авто Бізнес". Зняття з обліку даного автомобіля не проводилось.
Згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна 04.09.2008 квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем ОСОБА_5 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. 04.09.2008 року за реєстровим номером 4600. 
Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Валковою Л.М., зареєстрованого за реєстровим номером 3985, нежитлові приміщення технічного поверху: №XI пл. 35,1 кв.м, №XII пл. 21.0 кв.м в житловому будинку літ. "А-10" секції "Г", "Д", за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,9 кв.м. були придбані 23.12.2008 року на ім`я ОСОБА_3 в період перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу.
Згідно з договором дарування нежитлових приміщень від 16.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лучніковою Ю.В. та зареєстрованого за реєстровим номером 828, нежитлові приміщення технічного поверху: №XI пл. 35,1 кв.м, №XII пл. 21.0 кв.м в житловому будинку літ. "А-10" секції "Г", "Д", за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,9 кв.м за взаємною згодою сторін відповідач здійснила відчуження спірних об`єктів. У договорі зазначено, що він укладається за згодою чоловіка дарувальника, тобто ОСОБА_2 .
Крім того на ухвалу суду від 22.07.2025 щодо витребування доказів у судовому засіданні були досліджені відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про джерела/суми нарахованого доходу за період з 01.01.2007 по 30.09.2018 по фізичній особі ОСОБА_3 . Інформація про отримані доходи позивачем у вказаний період у матеріалах справи відсутня.
На виконання ухвали суду від 22.07.2025 суд отримав копію інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 . За результатом дослідження вказаного доказу підтверджена інформація, надана сторонами справи.
Згідно з отриманої судом інформації від АТ "ОТП Банк", а саме копії кредитного договору № ML700/1272/2008 від 04.09.2008, ОСОБА_6 ЗАТ "ОТП "Банк" надано кредит у розмірі 114 800.00 доларів США на поточний рахунок НОМЕР_5 з поверненням кредиту до 06 вересня 2038 року та використанням процентної ставки 4,99% річних. Судом досліджено виписку щодо погашення відсотків по кредиту за договором № ML700/1272/2008 від 04.09.2008 на поточний рахунок АТ "ОТП Банк" м. Києва за період з 01.01.2008 по 04.12.2013 року. Інформація про джерело погашення кредиту у виписці відсутня.
Відповідно до копії договору-продажу №8810/25/1/000366 від 22.01.2025, транспортний засіб Subaru Forester, VIN код (№ кузова): НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 відчужений та не перебуває у власності відповідача.
Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання,ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
В силу ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та 1 ст. статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.
Згідно з положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 
Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
У позовній заяві позивачем зазначено, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі в період з 10.09.2008 по 21.09.2018, про що відповідачем даний факт не оспорюється. За час перебування у шлюбі сторонами набуто спільне майно, а саме нежитлові приміщення технічного поверху № ХІ, пл. 35.1 кв.м., № ХІІ пл. 21.0 кв.м. в житловому будинку літ. «А-10» секції «Г», «Д» за адресою: АДРЕСА_2 ; 4-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та автомобіль марки/моделі «Subaru Forester» 1994 см3 (2008 року випуску), державний номерний знак – НОМЕР_1 , VIN – код (№ кузова) – НОМЕР_2 .
Однак як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. від 04.09.2008 за реєстровим номером 4600 квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до укладення шлюбу.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо придбання як спільної сумісної власності майна 4-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 113.3 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м. 
Крім того у позовній заяві позивачем зазначено, що у період шлюбу з відповідачем були придбані 23.12.2008 на ім`я відповідачки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлові приміщення технічного поверху:№XI пл. 35,1 кв.м, №XII пл.21.0 кв.м в житловому будинку літ. "А-10" секції "Г", "Д", адреса нерухомого майна: буд. АДРЕСА_2 , загальною площею 83,9 кв.м. Однак на момент подання позову вказане нерухоме майно не належить відповідачу.
У позовній заяві позивач зазначає, що автомобіль Subaru Forester 1994, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код (№ кузова): НОМЕР_2 також є спільною сумісною власністю подружжя, який був придбаний у період шлюбу та зареєстрованим за відповідачем, підлягає поділу між сторонами. На момент подання позову вказаний автомобіль також не перебуває у власності відповідача. Так, матеріали справи містять копію договору-продажу транспортного засобу №8810/25/1/000366 від 22.01.2025, згідно якого транспортний засіб Subaru Forester 1994, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код (№ кузова): НОМЕР_2 був відчужений третій оосбі. Договір купівлі-продажу автомобіля від 22.01.2025 недійсним не визнавався, позовних вимог щодо стягнення частини отриманих за вказаним договором коштів позивач не подавав.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що докази, які надані позивачем, не підтверджують того, що майно, а саме 4-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , є спільною сумісною власністю подружжя. Також встановлено, що нежитлові приміщення технічного поверху № ХІ, пл. 35.1 кв.м., № ХІІ пл. 21.0 кв.м в житловому будинку літ. «А-10» секції «Г», «Д» за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль марки/моделі «Subaru Forester» 1994 см3 (2008 року випуску), державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код (№ кузова) – НОМЕР_6 , вже не перебувають у власності відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі викладеного, суд дослідивши та оцінивши у сукупності матеріали справи та надані в судовому засіданні пояснення сторін, дійшов висновку, що позовна вимога щодо усунення перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом вселення позивача ОСОБА_2 є не обґрунтованою, оскільки вказана квартира є власністю відповідачки, а тому не підлягає задоволенню. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав недоведення ним права набуття у власність даного майна.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У задоволенні позову відмовлено, отже підстав для стягнення понесених позивачем витрат немає. З позивача підлягають стягненню витрати на виготовлення копій з матеріалів інвентаризаційної справи у розмірі 232,30 грн, отриманих за клопотанням представника позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 76-81, 141, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , до ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , про поділ майна та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради витрати на виготовлення копій з матеріалів інвентаризаційної справи у розмірі 232,30 грн.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          О. В. Поляков