ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5214/26 Справа № 212/10037/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 212/10037/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» на заочне рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 29 січня 2026 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю. В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 29 січня 2026 року, 

УСТАНОВИВ:

В серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору про надання послуг з управління будинком від 21 грудня 2012 року ТОВ «Житлокомцентр» визначено управителем будинку АДРЕСА_1 , з 31 грудня 2018 року по теперішній час. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з 1996 року в квартирі АДРЕСА_2 , проте, за період з 01 січня 2019 року по 30 січня 2022 року надані позивачем послуги з управління багатоквартирного будинку, не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за період з 01 лютого 2025 року по 31 липня 2025 року за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі 8 400,80 грн, 3% річних - 663,03 грн, втрат від інфляції – 2 367,87 грн, всього 11 431,70 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 29 січня 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлокомцентр» заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 лютого 2025 року по 31 липня 2025 року у розмірі 8 400,80 грн, 3% річних – 663,03 грн, втрат від інфляції в розмірі 2 367,87 грн, а всього стягнуто 11 431 грн 70 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлокомцентр» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ТОВ «Житлокомцентр» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на професійну правничу/ правову допомогу , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлокомцентр» витрати на професійну правничу/правову допомогу у повному розмірі 4 000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з чинним законодавством України, робота адвоката є платною послугою, що підлягає оплаті відповідно до укладеного договору про надання юридичних послуг. Оплата праці адвоката є необхідною умовою для забезпечення професійної юридичної допомоги у процесі розгляду справи. У даній справі адвокатські витрати є обґрунтованими, оскільки вони були понесені ТОВ «Житлокомцентр» у зв`язку з необхідністю забезпечення правового захисту своїх інтересів в суді, саме стягнення боргу через порушення ОСОБА_1 свого обовязку щомісячної сплати житлово-комунальних послуг. Як вже зазначалось вище, суд першої інстанції в повному обсязі задовольнив позовні вимоги та стягнув на користь ТОВ «Житлокомцентр» заборгованість в загальній сумі 11 431,70 грн. Представником позивача надано договір про надання професійної правничої/ правової допомоги № 18 від 05 серпня 2025 року та акт прийому-здачі послуг від 25 грудня 2025 року на суму гонорару 4 000 грн.
Суд визнав факт надання адвокатом позивачу послуг, однак без належного мотивування зменшив їх розмір до 2 000 грн. При цьому, відповідач ОСОБА_1 у справі участі не брав, відзиву не подав, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не заявляв.
Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи, що узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 13 березня 2025 року року по справі № 275/150/22.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Рішення оскаржене лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, тому в іншій частині не переглядається.
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суду надано такі документи: Договір про надання професійної правової допомоги № 18 від 05 серпня 2025 року; Акт прийому-здачі наданих послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги від 25 грудня 2025 року, відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг складає 4 000 грн (складання позовної заяви; подання позовної заяви до суду).
Отже, вартість наданих адвокатом Зарівною С.В. та отриманих ТОВ «Житлокомцентр», на користь якого було укладено договір, склала 4 000 грн.
Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй Постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 29 січня 2026 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено в повному обсязі.
Відповідач заперечень щодо не співмірності розміру заявлених вимог до стягнення судових витрат на адвоката не подавав.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що стороною позивача в процесі розгляду справи судом першої інстанції, у відповідності до положень процесуального закону, надано достатньо доказів в підтвердження витрат на правничу допомогу, а враховуючи відсутність заперечень відповідача та задоволення вимоги по суті спору є підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлокомцентр» 4 000 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 35, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» задовольнити.
Заочне рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 29 січня 2026 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, збільшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» розмір витрат на правову допомогу з 2 000 грн до 4 000 (чотири тисячі) грн.
В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: