Справа № 201/14545/25
Провадження № 2о/201/47/2026

Р І Ш Е Н Н Я
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
04 травня 2026 року м. Дніпро 

Соборний районний суд міста Дніпра
в складі: головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря - Піняєва В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бережний Олександр Сергійович, територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту родинних відносин, 

В С Т А Н О В И В :

 
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявника – ОСОБА_2 . Однак заявник ОСОБА_1 не може належним чином оформити спадщину після її смерті, оскільки відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем.
З наведених підстав заявник просив встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його рідною бабусею.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2025 року для розгляду цивільної справи №201/14545/25 визначено суддю Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання. Крім того, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бережного О. С. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 27/2025, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
16 січня 2025 року до суду надійшла витребувана судом копія спадкової справи
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року залучено до участі у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бережний О. С. про встановлення факту родинних відносин у якості заінтересованої особи територіальну громаду міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Представник заявника вимоги заяви підтримав.
Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бережний Олександр Сергійович подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник заінтересованої особи - територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення у судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявника – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). 
Після її смерті залишилось спадкове майно – 1/2 частка у праві спільної часткової власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
За життя заповіту ОСОБА_2 не складала.
Відповідно до ст. 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Матір`ю заявника ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 25 січня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського станку виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська. 
ОСОБА_3 є донькою померлої ОСОБА_2 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2006 року, яке набрало законної сили 06 листопада 2006 року, ОСОБА_3 визнана безвісно відсутньою (цивільна справа № 2 о-166/2006 року). 
Вказаним рішенням суду встановлено, що у січні 2002 року ОСОБА_3 пішла з дому і не повернулась, її місце знаходження невідоме, з 01 липня 2005 року перебуває у розшуку, який не приніс результатів.
Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2006 року встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 537 від 23.09.2005 року ОСОБА_2 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_1 та над його житлом.
Вказане рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 537 від 23.09.2005 року наявне у матеріалах і даної цивільної справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Як вбачається з матеріалів справи, заявник проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом з бабусею, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 27.04.2015 року. 
Отже заявник є таким, що прийняв спадщину.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/5 частина вищевказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
13 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережного О.С. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 27/2025.
Постановою приватного нотаріуса Бережного О.С. від 13 листопада 2025 року було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останнім не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: не надано документів, що підтверджують наявності підстав для закликання до спадкоємства за законом (документів, як підтверджують родинні зв`язки заявника та померлого).
Відповідно ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Частиною 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч. 3 ст. 294, ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.
Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що передбачено статтею 76 ЦПК України.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2006 року у справі № 2-о-166/2006 року встановлено, що ОСОБА_4 мешкає разом зі своїм онуком - ОСОБА_1 .
Цим же рішенням встановлено, що її донька, ОСОБА_3 , є матір`ю ОСОБА_5 та визнана безвісно відсутньою. 
Таким чином, факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вже був встановлений судом. 
Також суд враховує рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 537 від 23.09.2005 року, яким ОСОБА_2 було призначено опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_1 , та відомості довідки про склад сім`ї № 14193 від 27 квітня 2015 року, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 мешкає ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - онук. 
Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт того, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_1 є доведеним, а відтак підлягає встановленню для реалізації заявником його спадкових прав.
За таких обставин заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.76-81,89,258-259,263-265,268,273,293-294,315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бережний Олександр Сергійович, територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту родинних відносин задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя          О.О. Куць