ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/577/26
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислені грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за період з 14.03.2016 по 04.01.2024 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18, а також сум індексації грошового забезпечення.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та підйомну допомогу за період з 14.03.2016 по 04.01.2024 обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням (включенням до складу) сум індексації грошового забезпечення.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та підйомну допомогу за період з 14.03.2016 по 24.02.2022 обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням (включенням до складу) сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18.
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 24.02.2022 по 04.01.2024 обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням (включенням до складу) сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації за весь час затримки виплати – за період з 14.03.2016 по день фактичної доплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та підйомної допомоги.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що винагорода, передбачена Постановою № 18, а також додаткова винагорода, визначена як складова грошового забезпечення Постановою № 168, є невід`ємною складовою грошового забезпечення та фінансується за рахунок видатків саме на грошове забезпечення. Представник позивача у позові зазначає також, що індексація виплачувалась Позивачу щомісячно, тобто мала щомісячний (постійний) характер та має бути включена до складу грошового забезпечення з якого обраховується грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та підйомна допомога за період з 14.03.2016 по 04.01.2024. Просить позов задовольнити.
Суддя своєю ухвалою від 13.01.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язала відповідача надати до суду докази вручення позивачу грошового атестату.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 01.03.2026 (вх. від 04.03.2026). Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що додаткова винагорода не входить до розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та підйомної допомоги, адже в цей розрахунок включається лише посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (крім винагород), а додаткова винагорода за своєю природою є тимчасовою грошовою винагородою. Щодо індексації, то відповідач зазначає, що із 01.01.2016 грошове забезпечення військовослужбовцям було значно збільшено за рахунок збільшення розмірів їх грошової винагороди. Отже сума підвищення грошового доходу за рахунок постійних її складових в січні 2016 року в порівнянні з груднем 2015 року перевищує суму індексації, а відповідно січень 2016 року слід вважати базовим при проведенні індексації. Згідно даних Держстат індекс споживчих цін з квітня 2018 року по грудень 2018 року не перевищував 103%, а тому, підстави для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.12.2018 відсутні. Виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 29.12.2023 не передбачена нормативно – правовими актами. У період з січня по серпень 2024 індексація грошового забезпечення не здійснювалось, оскільки індекс споживчих цін не перевищував порогове значення у 103%. Вважає вимоги позивача в цій частині безпідставними. Просить позовну заяву залишити без розгляду або відмовити у задоволенні позову. До відзиву не додано доказів вручення позивачу грошового атестату.
У період із 23.03.2026 по 06.04.2026 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.
Ухвалою суду від 07.04.2026 постановлено залучити Військову частину НОМЕР_2 до участі у справі №240/577/26, як другого відповідача.
Відзив на позовну заяву від Військової частини НОМЕР_2 надійшов до суду 05.05.2026 (вх. №33021/26). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що позовні вимоги позивача є безпідставні, не законні, та такими, які не підлягають задоволенню. 
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Щодо строків звернення до суду.
Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом у справі №460/21394/23, суд приходить до висновку, що в даній справі до позовних вимог, заявлених за період з 29.01.2020 по 18.07.2022, застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, і яка не обмежувала процесуальний строк на звернення до суду.
Натомість, до вимог, заявлених за період з 19.07.2022 по 04.01.2024, застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник може звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП).
Отже, моментом початку відліку тримісячного процесуального строку на звернення до суду є дата одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Аналогічні правові норми закріплені в статті 30 Закону України "Про оплату праці".
Відповідно до приписів з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Разом з тим, відповідно до підпункту 4.3 пункту 4 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22 квітня 2021 року № 104), начальник фінансового органу під час зняття військовослужбовців з грошового забезпечення повинен забезпечити їх належним грошовим забезпеченням і не пізніше дня остаточного розрахунку з військовослужбовцем видати грошовий атестат про здійснені виплати та утримання в порядку, установленому цими Правилами.
Згідно з підпунктом 11.1 пункту 11 Правил грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, у випадку, зокрема: вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини; звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).
У постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 Верховний Суд вказав на те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні). Виходячи з цього Верховний Суд констатував, що саме дата вручення позивачу грошового атестата є подією, з якою пов`язаний початок перебігу тримісячного строку звернення до суду.
Отже, у день звільнення з військової служби з військовослужбовцем має бути проведений повний розрахунок грошового забезпечення та виданий грошовий атестат, а тому з цього моменту починається перебіг трьохмісячного процесуального строку на звернення до суду у даній категорії спорів із вимогами щодо виплати грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року.
Із матеріалів справи вбачається, що з військової служби позивач звільнений у січні 2024 року, а до суду з даним позовом звернувся лише 06.01.2026.
Разом з тим, інформації про дотримання відповідачами вимог статті 110 КЗпП України в частині повідомлення позивача про суми грошового забезпечення, які щомісячно виплачувались йому в спірний період з 19.07.2022 по 04.01.2024, а також інформації про дату вручення позивачу грошового атестату, матеріали справи не містять.
З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для застосування до позивача наслідків пропуску строку звернення до суду, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, судом встановлено наступне.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2016 №51, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2019 №247, позивача із 31 жовтня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підстава: наказ про призначення позивача на посаду начальника штабу-першого заступника командира НОМЕР_3 окремого десантно-штурмого батальйону.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2019 №245, позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 06.07.2022 №134, позивача із 06 липня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підстава: наказ про призначення позивача на посаду командира аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2022 №190, позивача із 07 липня 2022 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 №4, позивача із 04 січня 2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підстава: наказ про призначення позивача слухачем штатного командно-штабного інституту застосування військ (сил) Національного університету оборони України.
Військова частина НОМЕР_2 перебуває на фінансовому забезпеченні у Військової частини НОМЕР_1 , що відповідачем не заперечується.
У довідці Військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №133/11662 про грошове забезпечення, нараховану ОСОБА_1 за період із 14.03.2016 по 04.01.2024 міститься інформація про виплату: 
- у період із 14.03.2016 по 31.10.2019 перебування у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 :
підйомної допомоги; 
премії за участь в АТО;
грошової допомоги на оздоровлення;
матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань;
- у період із 01.11.2019 по 06.07.2022 перебування у списках особового складу Військової частини НОМЕР_2 :
грошової допомоги на оздоровлення;
матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань;
додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн;
премія за участь в ООС;
-у період із 07.07.2022 по 04.01.2024 перебування у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 :
грошової допомоги на оздоровлення;
матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань;
додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн.
Адвокатом в інтересах ОСОБА_1 було подано адвокатські запити за вих. №250-аз/2025 від 25.10.2025 та №251-аз/2025 від 25.10.2025 у яких, зокрема, просив повідомити, чи включені суми індексації та додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 при виплаті грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, підйомної допомоги, одноразової допомоги при звільненні та інших видів грошового забезпечення.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 17.12.2025 №813/53271, у відповідь на адвокатські запити, зазначає, що нарахування індексації на грошове забезпечення відповідно п. 7 листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року за №248/3/9/1/2 у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (із змінами), на виконання вимог телеграми Міністерства оборони України від 31.12.2015 року № 248/3/9/1/1150 індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. Вищезазначений Порядок не передбачає механізму розрахунку та виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Відповідно п. 6 листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 21.11.2018 року за №248/7939 у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (із змінами), право військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення настає в грудні 2018 року.
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), яка діє з 01.03.2018, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з статтею 9 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260 в редакції на момент спірних правовідносин).
Пунктом 2 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Щодо позовних вимог в частині включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислені грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу ХХІІІ "Виплата грошової допомоги для оздоровлення" Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно з пунктами 1 та 7 розділу XXIV "Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань" Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) було встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
За своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
Однак, за правилами пункту 6 розділу ХХІІІ "Виплата грошової допомоги для оздоровлення" та пункту 5 розділу XXXII Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби Порядку №260 (в редакції на момент спірних правовідносин) до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення та одноразова грошова допомога у разі звільнення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).
Суд зазначає, що делегуючи у статті 9 Закону №2011-XII Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців.
Відтак, саме положення Порядку №260 унормовували приписи Закону №2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір грошової допомоги для оздоровлення та одноразової грошової допомоги у разі звільнення, і саме вказані положення слід застосовувати при вирішенні спірних правовідносин.
Вказані правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2024 року у справі №240/26703/23. Такі висновки в подальшому послідовно підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23 вересня 2024 року у справі №240/33138/23, від 28 жовтня 2024 року у справі № 240/23483/23, від 07 листопада 2024 року у справах № 240/1597/24 та № 240/28177/23, від 20 грудня 2024 року у справі №240/21650/23, від 16 січня 2025 року у справі №240/31239/23, від 10 квітня 2025 року у справі №240/2078/24, від 05 березня 2026 року у справі №320/4611/23.
За такого правового регулювання суд приходить до висновку, що обчислюючи позивачу грошову допомогу для оздоровлення за 2022-2023 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 - 2023 роки без урахування в складі грошового забезпечення, з якого визначались розміри вказаних виплат, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, відповідач діяв правомірно.
Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислені грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань сум індексації грошового забезпечення.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1282-XII).
Статтею 1 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд доходить висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для врахування індексації до складу грошового забезпечення при визначенні розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку вищезазначених виплат призвело б до застосування для визначення їх розміру знеціненого грошового забезпечення.
Відтак, суд керується тим, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, суд приходить до висновку, що вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення.
При цьому суд зауважує, що не зазначення індексації у визначеному Порядком №260 переліку складових грошового забезпечення, які підлягають врахуванню під час розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, не звільняє відповідача від обов`язку урахувати відповідну суму, з огляду на наведені вище положення Закону України №1282-ХІІ та Порядку №1078.
Враховуючи особливу правову природу індексації, суд вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для її не включення до складу грошового забезпечення при обрахунку позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачі діяли неправомірно, обчислюючи позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення без врахування індексації грошового забезпечення.
Разом з тим, доказів, що березні - квітні 2016 року позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення, оскільки матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачу індексація нараховувалась та виплачувалась із грудня 2018 року, а підйомну допомогу виплачено у 2016 році.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислені грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18.
За змістом частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу ХХІІІ "Виплата грошової допомоги для оздоровлення" Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно з пунктами 1 та 7 розділу XXIV "Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань" Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.
Розміри винагороди визначається пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
У довідці Військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №133/11662 міститься інформація, що:
період проходження військової служби у Військові частині НОМЕР_1 :
підйомну допомогу виплачено березні (квітні) 2016 року;
у період із травня 2016 року по січень 2017 року та із жовтня 2017 року по травень 2018 року позивачу виплачувалась "Премія за участь в АТО";
грошову допомогу на оздоровлення виплачено у вересні (жовтні) 2016 року та лютому (березні) 2017 року;
матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань виплачено у серпні ( вересні) 2017 року;
грошову допомогу на оздоровлення виплачено у вересні (жовтні) 2018 року.у період із грудня 2018 року по січень 2019 року та із лютого 2019 року по жовтень 2019 року позивачу виплачувалась "Премія Південь";
матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань виплачено у листопаді (грудні) 2018 року;
грошову допомогу на оздоровлення виплачено у квітні (травні) 2019 року.
З урахуванням встановлених обставин, суд висновує, що при нарахування грошової допомоги на оздоровлення, а також матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, Військова частина НОМЕР_1 повинна була врахувати винагороду за участь в АТО.
При цьому, відсутні підстави для перерахунку підйомної допомоги, виплаченої позивачу у 2016 році.
Період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 :
матеріальну допомогу за 2019 рок виплачено у листопаді (грудні) 2019 року;
із лютого 2020 року по вересень 2020 року позивачу виплачувалась "Премія Південь";
матеріальну допомогу за 2020 рок виплачено у листопаді (грудні) 2020 року;
грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік виплачено у лютому (березні) 2021 році;
у період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року позивачу виплачувалась "Премія за участь в ООС";
матеріальну допомогу за 2021 рік виплачено у листопаді (грудні) 2021 року.
Суд звертає увагу, що відповідачем у відзиві не заперечується, що "Премія Південь" є виплатою, передбаченою Постановою КМУ від 20 січня 2016 р. № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".
З урахуванням встановлених обставин, суд висновує, що при нарахування грошової допомоги на оздоровлення, а також матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, Військова частина НОМЕР_2 повинна була врахувати винагороду за участь в АТО (ООС).
Враховуючи встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації за весь час затримки виплати – за період з 14.03.2016 по день фактичної доплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та підйомної допомоги, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ ( далі - Закон №2050-ІІІ) передбачено те, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. №159 ( далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
При цьому, у п. 3 Порядку №159 закріплено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Таким чином, оскільки матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога на оздоровлення мають разовий характер, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо способу захисту порушених прав позивача під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 .
Суд враховує, що в період 01.11.2019 по 06.07.2022 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка у вказаний період знаходилася на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, як встановлено судом, спірне грошове забезпечення було виплачено позивачу у меншому розмірі саме під час проходження ним служби у Центрі оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.
За змістом п.3 Розділу І Порядку №260 (в редакції на момент спірних правовідносин) підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
У свою чергу, згідно з п. 1.3 розділу І "Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України", затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280, розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є: Міністр оборони України головний розпорядник; командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів (ТЦК та СП)), Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, які включені до мережі головного розпорядника коштів, розпорядники коштів нижчого рівня; командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядника коштів другого рівня, розпорядники коштів нижчого рівня.
Розпорядники бюджетних коштів реалізують функції таким чином: головний розпорядник через Департамент фінансів Міністерства оборони України; розпорядники коштів другого рівня через фінансово-економічні управління командувань видів Збройних Сил України, інших органів військового управління, управління фінансово-економічної діяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; розпорядники коштів третього рівня через фінансові органи військових частин.
Згідно з п.1.4 розділу І Правил №280, забезпечувальний фінансовий орган згідно зі своїми повноваженнями здійснює координацію діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України, Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, органів військового управління, які в установленому законодавством порядку визначені відповідальними виконавцями (співвиконавцями) бюджетних програм (підпрограм) щодо забезпечення військових частин бюджетними асигнуваннями та коштами за напрямами відповідальності цих служб забезпечення.
Військова частина має право отримувати бюджетні асигнування на утримання тільки від одного забезпечувального фінансового органу.
До основних завдань фінансового забезпечення військової частини, з-поміж іншого, належить своєчасна та повна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам та інших передбачених законодавством виплат.
Забезпечувальний фінансовий орган стосовно військових частин, які зараховані на його фінансове забезпечення, зокрема, зобов`язаний надавати бюджетні асигнування та здійснювати фінансування військових частин у порядку, визначеному законодавством.
Пунктом 1.5 розділу І цих Правил встановлено, військова частина, яка не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). У разі зарахування військової частини на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника бюджетних коштів не за підпорядкованістю, рішення про таке зарахування приймається фінансовим органом головного розпорядника бюджетних коштів на підставі клопотання керівника органу військового управління (структурного підрозділу органу військового управління).
Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
Начальник фінансового органу військової частини - розпорядника коштів третього рівня, до якої на фінансове забезпечення зараховані інші військові частини, розробляє положення про спільне фінансове господарство, в якому зазначаються права, обов`язки, порядок взаємодії, розмежування повноважень та відповідальності посадових осіб військової частини - розпорядника коштів третього рівня та військових частин, які зараховані до неї на фінансове забезпечення, щодо здійснення фінансового забезпечення таких військових частин, у тому числі щодо своєчасного оформлення та подання до фінансового органу військової частини - розпорядника коштів необхідних документів (розпорядчих, розрахункових, фінансово-планових тощо).
Зазначене положення затверджується командиром військової частини - розпорядником коштів третього рівня, погоджується забезпечувальним фінансовим органом та доводиться до військових частин, які зараховані на фінансове забезпечення.
При цьому, первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів, а також посадові особи (командир та інша, визначена командиром, відповідальна посадова особа) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.
Згідно з п.1.6 цих Правил, фінансове забезпечення військової частини здійснюється на основі принципу відповідальності, який передбачає, що кожен учасник процесу фінансового забезпечення несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу, а також принципу плановості, який, передбачає здійснення фінансової діяльності в суворо впорядкованій, послідовній, збалансованій формі при детальному закріпленні процедур відносно порядку руху документів і коштів.
Як передбачено п.4.3 Правил №280, виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюються за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення).
При цьому, відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.
Враховуючи вищевикладені положення Правил №280, суд наголошує, що саме на Військову частину НОМЕР_2 , де позивач проходив військову службу у період із 01.11.2019 по 06.07.2022, покладена організація своєчасного оформлення та подання розпоряднику коштів, в даному випадку Військовій частині НОМЕР_1 , усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
Саме командир військової частини, де проходить службу військовослужбовець (у цій справі командир Військової частини НОМЕР_2 ), організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів (у цій справі Військовій частині НОМЕР_1 ) документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини. Інакше кажучи, без належним чином оформлених Центром оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у Військової частини НОМЕР_4 не виникає і фактично не може виникнути обов`язку виплати грошове забезпечення позивачу.
Разом із тим, Військова частина НОМЕР_1 , вже як розпорядник коштів вищого рівня, на підставі поданих Військовою частиною НОМЕР_2 (у разі такого подання) розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям (у тому числі й позивачу), зобов`язана провести відповідні нарахування.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд висновує про часткове задоволення позову.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).
Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представник позивача у позові просить стягнути судові витрати на правничу допомогу, а до позову надав договір про надання правової допомоги від 30.11.2024, додаткову угоду №4 до договору від 30.11.2024, рахунок від 02.01.2026 та квитанцію від 06.01.2026. Розмір витрат на правничу допомогу становить 2500,00 грн.
У відповідності до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зазначає, що згідно статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Отже, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, гонорар за надання Адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у розмірі 2500,00 грн був належним чином підтверджений, а тому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи.
Враховуючи категорію даної справи, незначну складність справи суд вважає, що в даному випадку витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн не є завищені, а тому загальна сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 2500,00 грн.
Суд зазначає, що розмір понесених позивачем витрат в сумі 2500,00 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Дослідивши надані представником позивача докази щодо витрат позивача на правничу допомогу, з врахуванням вимог частини 5 статті 134 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 2500,00 грн.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислені грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за період з 14.03.2016 по 04.01.2024 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №18, а також індексації.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виплачених за період з 14.03.2016 по 31.10.2019 та із 07.07.2022 по 04.01.2024, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виплачених за період з 14.03.2016 по 31.10.2019 та із 07.07.2022 по 04.01.2024, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплачених за період з 01.11.2019 по 06.07.2022, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, індексації грошового забезпечення, а також оформити належним чином та надати до Військової частини НОМЕР_1 документи на доплату ОСОБА_1 вищезазначеного грошового забезпечення та належних у вказаний період виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , після отримання відповідних документів від Військової частини НОМЕР_2 , виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виплачених за період з 01.11.2019 по 06.07.2022, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплачених за період з 01.11.2019 по 06.07.2022, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", а також оформити належним чином та надати до Військової частини НОМЕР_1 документи на доплату ОСОБА_1 вищезазначеного грошового забезпечення та належних у вказаний період виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , після отримання відповідних документів від Військової частини НОМЕР_2 , виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виплачених за період з 01.11.2019 по 06.07.2022, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

12.05.26