Справа № 358/931/26  Провадження № 2-о/358/74/26   	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Романенко К.С.,
за участю секретаря судового засідання Шпак К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Богуслав цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Богуславська міська рада Обухівського району Київської області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,- 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернулася до Богуславського районного суду Київської області із заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВВ № 253441, виданого 24.01.2004 державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. та зареєстрованим у реєстрі за № 253; свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.03.1994 виконавчим комітетом Богуславської міської Ради народних депутатів. 
В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що перебувала у шлюбі зі ОСОБА_2 . Зі свідоцтва про одруження вбачається, що після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на « ОСОБА_3 », і на це ж прізвище вона отримала паспорт, згідно з яким вона – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – с. Медвин, Богуславського району, Київської області. Коли чоловік отримав паспорт, його прізвище було вписано як « ОСОБА_4 ». Під час перебування у шлюбі вони з чоловіком та дочкою ОСОБА_5 набули право спільної (сумісної) власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і в якій вона (заявник) проживає з 24.06.1971 по теперішній час.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, і вона як дружина отримала право на спадщину за законом. У свідоцтві про право на спадщину за законом її прізвище вказано як « ОСОБА_4 ». У травні 2026 року вона вирішила здійснити реєстрацію майна у ДРРП на нерухоме майно, проте 13.05.2026 державний реєстратор відмовив у реєстрації належного їй майна у зв`язку із тим, що у свідоцтві про право власності та у свідоцтві про право на спадщину її прізвище вказано як « ОСОБА_4 », у той час, як у паспорті « ОСОБА_3 », тобто існують розбіжності у написанні прізвища, що у свою чергу створює перешкоди у реалізації права на реєстрацію права власності, а так як у позасудовому порядку вона це зробити не може, змушена звернутися до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026 справу передано на розгляд судді Романенко К.С.
Ухвалою від 28.05.2026 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
29.05.2026 заявник усунула вказані в ухвалі недоліки.
Ухвалою від 01.06.2026 відкрито окреме провадження та призначено справу до розгляду.

У судове засідання сторони не з`явилися.
Заявник ОСОБА_1 у поданій заяві просила справу розглядати за її відсутності.
Представник заінтересованої особи – Богуславської міської ради Обухівського району Київської області Хоменко В.М. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
За таких обставин, на підставі ст.ст. 223, 247 ЦПК України суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 14.12.1998 Богуславським РВГУ МВС України в Київській області, копією РНОКПП (а.с. 7-8).
Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 19.06.1971 Богуславським ЗАГС Київської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, і заявник змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 11).
Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, видане 16.03.1994 виконавчим комітетом Богуславської міської Ради народних депутатів, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за вищевказаною адресою та проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 до дня його смерті, та проживає по теперішній час, що підтверджується довідками виконавчого комітету Богуславської міської ради від 05.05.2026 (а.с. 17-18).
Також із копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 вбачається, що у будинку проживав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-16).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 29.12.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 61 року в м. Богуслав Київської області (а.с. 12).
Після смерті чоловіка заявник отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВВВ №253441 від 24.01.2004, посвідчене державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. Із копії свідоцтва вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 (а.с. 9).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно М. Синьогуб від 13.05.2026 № 84797434 заявнику відмовлено у задоволенні заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з наявністю помилки у прізвищі власника у правовстановлюючих документах (замість ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_4 ) (а.с. 19).
При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що зазначені правовстановлюючі документи стосуються іншої особи, а заінтересованою особою таких обставин не наведено та не спростовано доводів заявника.
Відтак, судом встановлено, що у правовстановлюючих документах заявника наявна розбіжність у написанні її прізвища. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розбіжність у написанні прізвища заявниці у правовстановлюючих документах має виключно технічний (орфографічний) характер та зумовлена відмінністю у написанні однієї літери прізвища, оскільки всі інші ідентифікаційні дані особи, місцезнаходження нерухомого майна, підстави видачі документів та інші письмові докази узгоджуються між собою. При цьому судом встановлено, що можливість виправлення зазначеної помилки у позасудовому порядку відсутня.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.
Згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).
Таким чином, предметом доказування у цій справі є встановлення того, що спірні правовстановлюючі документи належать саме заявнику.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова)в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).
Згідно згаданої вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до п.12 цієї Постанови, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.
Отже, у справі наявні всі передбачені законом умови для розгляду заяви в порядку окремого провадження, оскільки встановлення зазначених фактів породжує для заявника юридичні наслідки, інший порядок їх встановлення законом не передбачений, спір про право між сторонами відсутній, а встановлення факту необхідне для реалізації належних їй майнових прав.
Оцінюючи досліджені у судовому засіданні письмові докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для встановлення обставин справи. 
Подані документи підтверджують, що свідоцтво про право на спадщину за законом та свідоцтво про право власності на житло належать саме заявнику, а розбіжність у написанні її прізвища полягає виключно у використанні літер «і» та «и» і має технічний характер. 
З огляду на те, що зазначена розбіжність унеможливлює державну реєстрацію права власності, інший порядок її усунення законом не передбачений, спір про право між учасниками справи відсутній, а встановлення відповідного факту має для заявника юридичне значення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.
Керуючись ст. 259, 293, 315, 354 ЦПК України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Богуславська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВВ № 253441, виданого 24.01.2004 державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. та зареєстрованим у реєстрі за № 253.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.03.1994 виконавчим комітетом Богуславської міської Ради народних депутатів. 
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий: суддя 	К. С. Романенко