ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1889/26 Справа № 932/3305/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 квітня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), 
за участю:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп., та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 27 лютого 2026 року об 11 год. 25 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, ЛЕП № 147, водій ОСОБА_1 , керуючи т.з. Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , під час виникнення небезпеки для руху не вжив всіх заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки т.з. або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, у результаті чого скоїв зіткнення з т.з. Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, зазначивши, що повний текст від 01.04.2026 року він отримав 25.05.2026 року у Шевченківському районному суді міста Дніпра при безпосередньому ознайомленні з матеріалами справи, що підтверджено підписом на клопотанні про ознайомлення від 25.05.2026 року, та на самій постанові також проставлена дата видачі постанови від 01.04.2026 року.
По суті просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати в судовому засіданні пояснення з приводу ДТП із зазначенням обставин, які вплинули на виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Вважає довідку про доставку повідомлення у додаток "Viber" від 25.03.2026 року такою, яка містить недостовірну інформацію, оскільки у ній зазначений інший невідомий йому номер телефону, а не той, який він вказував у своїх письмових поясненнях. 
Зазначає, що в постанові суду першої інстанції містяться недостовірні відомості щодо подання ним до суду заяви про розгляд справи в його відсутності з проханням призначити покарання у виді штрафу, оскільки він не подавав до суду жодних заяв та клопотань.
Апелянт вважає, що у скоєному ДТП, яка відбулася 27.02.2026 року по вул. Панікахи, ЛЕП N?147, м. Дніпро перед АЗС «ОККО» за участю автомобілів Audi A6, д. н. НОМЕР_3 , та Volkswagen Polo, д. н. НОМЕР_2 , являється легковий автомобіль, що здійснював рух попереду автомобіля Volkswagen Polo, д. н. НОМЕР_4 , та який створив аварійну ситуацію шляхом різкого гальмування, намагаючись здійснити поворот вліво у бік АЗС «ОККО», тим самим вимусив екстрено зупинитися позаду рухавшийся автомобіль Volkswagen Polo, д. н. НОМЕР_5 , і тим самим позбавив можливості уникнути зіткнення автомобіля Audi A6, д. н. НОМЕР_1 , з автомобілем Volkswagen Polo, д. н. НОМЕР_6 , оскільки переміщуючись з правої крайньої полоси, де рухався вантажний автомобіль з причепом, в ліву полосу, не було достатньо часу та достатньої відстані за для уникнення наїзду на автомобіль Volkswagen Polo, д. н. НОМЕР_4 , при чому водієм автомобіля Audi Aб, д. н. НОМЕР_7 , при появі в полі зору автомобіля Volkswagen Polo, д. н. НОМЕР_8 , було застосовано екстрене гальмування та намагання уникнути зіткнення поверненням керма вліво. Дані обставини були залишені поза увагою працівниками поліції.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні  ОСОБА_1  підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 01 квітня 2026 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції через систему "Електронний суд" 29 травня 2026 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, матеріали справи не містять жодної інформації стосовно направлення у строк, передбачений вимогами ст.285 КУпАП, тобто протягом трьох днів, копії повного тексту постанови суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 , з текстом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився 25 травня 2026 року, а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
У відповідності до п.12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 601910 від 27.02.2026; схемі місця ДТП від 27.02.2026; письмових поясненнях ОСОБА_1 від 27.02.2026; письмових поясненнях потерпілого ОСОБА_2 від 27.02.2026.
Всі об`єктивні дані справи в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність встановлення вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні ним, як учасником дорожнього руху п. 12.3 ПДР України, оскільки порушення водієм цих вимог ПДР України перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що спричинили пошкодження транспортних засобів.
Суд першої інстанції належним чином проаналізував та співставив фактичні дані, які відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, схемі місця ДТП, в показах ОСОБА_2 , як учасника ДТП, і на підставі цих фактичних даних обґрунтував належним чином висновок про винуватість  ОСОБА_1 .
Щодо посилань скаржника на те, що ДТП сталася внаслідок неправомірних дій водія автомобіля, що здійснював рух попереду автомобіля Volkswagen Polo, д. н. НОМЕР_4 , суд апеляційної інстанції зазначає, що справа розглядається виключно в межах складеного протоколу, і суд не вправі вирішувати питання щодо винуватості особи, стосовно якої протокол на розгляд не надходив в межах даної судової справи.
Варто зауважити, що обов`язок дотримуватися безпечної швидкості та дистанції покладається саме на водія транспортного засобу, який рухається позаду. Водій повинен обирати швидкість руху та дистанцію з урахуванням дорожньої обстановки таким чином, щоб мати реальну можливість своєчасно зупинити транспортний засіб у разі раптової зміни дорожньої ситуації.
Сам по собі факт екстреного гальмування транспортного засобу, який рухався попереду, не свідчить про відсутність вини водія транспортного засобу, що рухався позаду, якщо останній не забезпечив можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного зменшення швидкості або повної зупинки.
Доводи апеляційної скарги про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії невстановленого автомобіля, є припущеннями та не підтверджені належними і допустимими доказами. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про існування непереборних обставин чи створення такої аварійної ситуації, за якої ОСОБА_1 був об`єктивно позбавлений можливості виконати вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України.
 Посилання апелянта на те, що він застосував екстрене гальмування та намагався змінити напрямок руху, саме по собі не спростовує встановленого факту порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки зіткнення з автомобілем, який зупинився попереду, свідчить про те, що обрана швидкість руху та дистанція не забезпечували можливості безпечної зупинки транспортного засобу.
Крім того, твердження про неможливість перестроювання у ліву смугу через рух вантажного автомобіля не мають вирішального значення для правильного вирішення справи, оскільки пункт 12.3 Правил дорожнього руху передбачає альтернативний обов`язок водія - насамперед вжити заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, а безпечний об`їзд перешкоди допускається лише за наявності такої можливості та за умови безпеки інших учасників дорожнього руху.
При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,  ОСОБА_1 реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відтак, доводи скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, зазначені ним доводи спростовуються матеріалами справи, а будь-яких інших доказів щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.
Доказів зворотного матеріали справи не містять, а позиція ОСОБА_1 повністю спростовується матеріалами справи.
Та обставина, що поліцейські та суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.
Сукупність досліджених в суді першої та апеляційної інстанцій доказів підтверджує, що дії ОСОБА_1  кваліфіковані вірно за ст. 124 КУпАП, які виразилися у порушенні учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
До того ж, не заслуговують на увагу вимоги апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі на підставі ст.38 КУпАП, оскільки апеляційним судом встановлено, що правопорушення вчинено 27.02.2026, а справа розглянута судом першої інстанції 01.04.2026, то відповідно процесуальні строки не порушені і підстав для закриття провадження за спливом строків розгляду немає. 
Щодо твердження ОСОБА_1 про неналежне повідомленням про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд вважає таким, що не є слушним, оскільки, в матеріалах справи міститься довідка про доставку смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_9 , який зазначений ним у письмових поясненнях, що є належним повідомленням учасника справи. Крім того, ці обставини не вказують на незаконність або необгрунтованість постанови суду.
Крім того, відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право брати участь у розгляді справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та заперечення, користуватися правовою допомогою захисника, а також оскаржити постанову у справі.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Під час апеляційного перегляду справи йому була забезпечена можливість брати участь у судовому засіданні, викласти власну позицію щодо обставин справи, надати пояснення, підтримати доводи апеляційної скарги та висловити заперечення щодо встановлених судом першої інстанції обставин.
Таким чином, навіть у разі наявності процесуальних недоліків під час розгляду справи судом першої інстанції, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та участь у судовому розгляді було повністю поновлено під час апеляційного провадження. 
Апеляційний суд здійснив повний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, безпосередньо дослідив матеріали справи, перевірив законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, надав оцінку всім доводам апелянта та забезпечив реалізацію ним процесуальних прав, гарантованих статтею 268 КУпАП.
З огляду на викладене, саме по собі посилання апелянта на порушення його права на участь у розгляді справи судом першої інстанції не є безумовною підставою для скасування постанови, оскільки таке право було ефективно реалізоване під час апеляційного перегляду справи. При цьому апелянт не навів переконливих доводів про те, яким чином зазначені обставини вплинули на правильність встановлення фактичних обставин справи чи призвели до ухвалення незаконного рішення.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
При розгляді справи судом порушень вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без зміни. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 квітня 2026 року щодо  ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун