ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16849/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області до Сереховичівської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ковельської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області (далі - Інспекція) звернувся з позовом до Сереховичівської сільської ради (далі – Сереховичівська с/р, відповідач) про визнання бездіяльності Сереховичівської сільської ради Ковельського району Волинської області щодо невжиття заходів з організації проведення робіт із виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку орієнтовною площею 0,50 га “Урочище Бруштеркове”, для розміщення об`єкту зберігання та видалення відходів – звалища твердих побутових відходів та її затвердження, винесення в натурі і встановлення на місцевості меж земельної ділянки та здійснення державної реєстрації прав на дану земельну ділянку та зобов`язати Сереховичівську сільську раду Ковельського району Волинської області вчинити дії щодо виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку орієнтовною площею 0,50 га, для розміщення об`єкту зберігання та видалення відходів – звалища твердих побутових відходів та її затвердження, винесення в натурі і встановлення на місцевості меж земельної ділянки та здійснення державної реєстрації прав на дану земельну ділянку.
Позов обґрунтований тим, що під час виконання прокурорських повноважень виявлено порушення у діяльності Сереховичівської сільської ради, якою не забезпечено виконання вимог чинного законодавства в частині виготовлення та затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,50 га «Урочище Бруштеркове» для розміщення об`єкту зберігання та видалення відходів звалища твердих побутових відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) її меж, а також державної реєстрації прав на неї. 
Прокурор зазначив, що відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку для обслуговування сміттєзвалища створює передумови для зловживань щодо розпорядження земельною ділянкою, ризики для нормального функціонування сміттєзвалища, що може призвести до негативного впливу на навколишнє природне середовище, погіршення стану санітарного благополуччя населення. Вважає, що порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів. Державна екологічна інспекція у Волинській області, яка є уповноваженим органом щодо реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів на території області, самостійно із позовом до Сереховичівської сільської ради для усунення порушень не звернулася, у зв`язку із чим прокурор відповідно до статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ “Про прокуратуру” (далі - Закон №1697-VІІ) звертається із позовом, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с. 40).
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
Як слідує з матеріалів справи, рішенням Сереховичівської сільської ради від 26.12.2002 №8/2 виділено земельну ділянку площею 0,50 га в с. Синове, урочище “Бруштеркове”, для розміщення твердих побутових відходів.
Проведеною Державною екологічною інспекцією у Волинській області 03.02.2025 плановою перевіркою дотримання Сереховичівською сільською радою вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природніх ресурсів, встановлено, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки під місцями видалення відходів, зокрема, урочище “Бруштеркове”, та акти винесення меж в натуру на місцевості відсутні (а.с.9-15).
Державна екологічна інспекції у Волинській області направила Сереховичівській сільській раді вимогу від 28.02.2025 № 000007, якою зобов`язано у строк до 28.08.2025 забезпечити розроблення правовстановлюючих документів на земельні ділянки під місцями видалення відходів та акти винесення меж в натуру на місцевості - пункт 12 (а.с.16-17).
З листа Сереховичівської сільської ради від 25.11.2025 № 975/02-07 слідує, що заходи щодо оформлення документації із землеустрою для відведення земельної ділянки не вживалися (а.с. 20). 
Також Державна екологічна інспекція у Волинській області листом №4-5/3161 від 28.11.2025 поінформувала прокуратуру про те, що Сереховичівською сільською радою не надавалась інформація про виконання вимоги від 28.02.2025 №000007, питання щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку для захоронення твердих побутових відходів не вирішувалось (а.с. 19).
Отже правовстановлюючі документи на земельну ділянку, урочище “Бруштеркове”, під місцем видалення відходів не виготовлені та акт винесення меж в натуру на місцевості відсутній.
Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд зазначає таке.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону №1697-VІІ та статтею 53 КАС України.
Так згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
У пункті 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції” у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
За приписами статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.
Частиною першою статті 4, статтею 15 Закону України 25 червня 1991 року №1264-XII “Про охорону навколишнього природного середовища” (далі - Закон №1264-XII) визначено, що природні ресурси України є власністю Українського народу. Місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території.
При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям. Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою. Прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону №1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону №1697-VII, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Пунктом 2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Волинській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 04 грудня 2025 року №197, визначено, що Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням, зокрема, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади вимог законодавства щодо: виконання екологічних вимог під час надання у власність і користування, зокрема в оренду, земельних ділянок; додержання екологічних нормативів з питань використання та охорони земель; з питань запобігання утворенню та управління відходами.
Пунктом 6 указаного Положення надано повноваження Інспекції звертатися до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб.
Як вбачається із матеріалів справи, прокурор листом від 25.12.2025 №52-4016ВИХ-25 повідомив Інспекцію про пред`явлення позову до суду в інтересах держави в особі Інспекції до Сереховичівської сільської ради щодо вжиття заходів з організації проведення робіт із виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки (а.с.22).
Інспекція не подала до суду заперечень проти її представництва прокурором в інтересах держави.
Суд вважає, що у цьому разі прокурор підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.
Надаючи оцінку доводам прокурора по суті спору, суд зазначає, що правові, організаційні, економічні засади діяльності щодо запобігання утворенню, зменшення обсягів утворення відходів, зниження негативних наслідків від діяльності з управління відходами, сприяння підготовці відходів до повторного використання, рециклінгу і відновленню з метою запобігання їх негативному впливу на здоров`я людей та навколишнє природне середовище визначає Закон України від 20 червня 2022 року №2320-IX “Про управління відходами” (далі - Закон №2320-IX).
Частиною першою статті 1 Закону №2320-IX передбачено, що управління відходами -це комплекс заходів із збирання, перевезення, оброблення (відновлення, у тому числі сортування, та видалення) відходів, включаючи нагляд за такими операціями та подальший догляд за об`єктами видалення відходів.
Стаття 21 Закону України від 05 березня 1998 року №187/98-ВР “Про відходи” (був чинний до 09 липня 2023 року - до набрання чинності Законом №2320-IX) визначала повноваження органів місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами. Ними з-поміж іншого є: забезпечення виконання вимог законодавства про відходи; вирішення питань щодо розміщення на своїй території об`єктів поводження з відходами (пункти “а”, “е” частини першої). Органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва об`єктів поводження з відходами (частина друга названої статті).
Статтею 33 вказаного закону визначено, що на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства.
Частиною першою статті 26 вже нині чинного Закону №2320-IX також встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері управління відходами належить вирішення питань щодо розміщення на території відповідних територіальних громад об`єктів оброблення відходів, створення пунктів роздільного збирання побутових відходів.
Органи місцевого самоврядування здійснюють й інші повноваження у сфері управління відходами відповідно до закону (частина третя цієї статті).
Отже, місце видалення відходів повинно розміщуватись на спеціально відведеній для нього у встановленому законом порядку земельній ділянці та відповідати вимогам екологічного та земельного законодавства.
Відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР “Про місцеве самоврядування в Україні” (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради поряд з іншими вирішуються питання регулювання земельних відносин; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію (пункти 34, 36).
Як регламентовано статтею 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, організація землеустрою, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
З наведеного слідує, що вирішення питання щодо визначення місця видалення відходів, оформлення відповідної земельної ділянки (її формування та оформлення відповідних правовстановлюючих документів) відповідно до вимог законодавства є одним з основних елементів організації управління відходами. Місцеві ради наділені повноваженнями щодо надання згоди на розміщення на своїй території місць чи об`єктів для розміщення відходів, прийняття рішень про виділення земельних ділянок для цих цілей.
Згідно з частиною першою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 79-1 Земельного кодексу України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи (частина перша статті 26 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV “Про землеустрій”).
Статтями 125 та 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
За визначенням статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом частини другої статті 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Таким чином, органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями щодо організації та здійснення землеустрою, який здійснюється, зокрема, на підставі їх рішень щодо проведення робіт із землеустрою, укладених договорів між землевласниками та розробниками документації із землеустрою. Виготовлена документація із землеустрою є підставою для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, тобто для її формування, винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки та державної реєстрації речових прав на неї.
Відповідач не надав доказів, які б вказували на виконання вимог чинного законодавства в частині виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Сереховичівської сільської ради, орієнтовною площею 0,50 га «Урочище Бруштеркове» для розміщення об`єкту зберігання та видалення відходів - звалища твердих побутових відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) її меж, а також державної реєстрації прав на неї.
Отже, використання вказаної земельної ділянки комунальної форми власності здійснюється без правовстановлюючих документів, без державної реєстрації відповідного речового права.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позову, зважаючи на те, що відповідач відзив на позов не подав, доказів на спростування доводів прокурора не надав, то суд дійшов висновку про задоволення позову.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) відповідно до статті 139 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Сереховичівської сільської ради Ковельського району Волинської області щодо невжиття заходів з організації проведення робіт із виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку орієнтовною площею 0,50 га, урочище “Бруштеркове”, для розміщення об`єкта зберігання та видалення відходів – звалища твердих побутових відходів, затвердження документації із землеустрою, винесення в натурі і встановлення на місцевості меж земельної ділянки, державної реєстрації речових прав на неї.
Зобов`язати Сереховичівську сільську раду Ковельського району Волинської області вчинити дії щодо виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку орієнтовною площею 0,50 га, урочище “Бруштеркове”, для розміщення об`єкта зберігання та видалення відходів – звалища твердих побутових відходів, затвердження документації із землеустрою, винесення в натурі і встановлення на місцевості меж земельної ділянки, державної реєстрації речових прав на неї.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Позивач: керівник Ковельської окружної прокуратури (45000, м. Ковель, вул. Шевченка, 7).
Позивач: Державна екологічна інспекція у Волинській області (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Степана Бандери, 20, код ЄДРПОУ 38009738). 
Відповідач: Сереховичівська сільська рада Ковельського району Волинської області (44442, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Сереховичі, вул. Центральна, 24а, код ЄДРПОУ 04332851).

Суддя Р.С. Денисюк