ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р. Справа№ 910/10070/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Ткаченка Б.О. 

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явились;
від відповідача: не з`явились;
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 
у справі № 910/10070/25 (суддя Привалов А.І.)
за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" 
про стягнення 812 981,14 грн
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
Державне підприємства "Медичні закупівлі України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" про стягнення 812 981,14 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань, визначених підпунктами 7.1.1., 7.1.2. пункту 7.1. Договору про закупівлю № 09/633-12/2024 від 23.12.2024, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 812 981,14 грн, нарахований на підставі пп. 8.3.1. п. 8.3. вказаного Договору.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" на користь Державного підприємства "Медичні Закупівлі України" штраф у розмірі 812 981 грн 14 коп та судовий збір у розмірі 9 755 грн 78 коп.
Рішення Господарського суду міста Києва мотивовано тим, що позивачем доведено свої позовні вимоги, а відповідачем не представлено більш вірогідних доказів на їх спростування, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 812 981,14 грн, нарахованого на підставі пп. 8.3.1. п. 8.3. вказаного Договору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та задовольнити її; у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Медичні закупівлі України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОЙЧ-ФАРМ» про стягнення неустойки у розмірі 812 981,14 грн відмовити.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник зазначає, що порушення терміну надання реєстраційного посвідчення відбулося не з вини відповідача, оскільки виконання обов`язку щодо реєстрації продукції було поставлено у залежність від здійснення своїх повноважень щодо реєстрації лікарських засобів Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» та Міністерством охорони здоров`я України. При цьому відповідач зі свого боку, вчинив усі дії, які залежали від нього та подав необхідні документи щодо реєстрації лікарських засобів.
Скаржник вказує на те, що судом при розгляді справи встановлено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, проте відповідачем доведено обставини, які свідчать про відсутність його вини у такому неналежному виконанні ним своїх договірних зобов`язань внаслідок того, що отримання реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається після складання Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» висновків щодо якості, безпеки та ефективності лікарських засобів не залежало від волі відповідача, та відповідно доведено відсутність підстав для передбаченої договором відповідальності за відповідне порушення.
Також скаржник вказує на те, що 07.01.2025 відповідачем листом на адресу позивача, направлено повідомлення та копії листа – прийняття зави про проведення державної реєстрації лікарського препарату «Юджіа-Сунітініб 12,5 мг». Лише 03.06.2025 Міністерство охорони здоров`я України на підставі експертизи державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» зареєструвало та надало реєстраційне посвідчення на використання лікарського препарату «Юджіа-Сунітініб 12,5 мг». про що було повідомлено позивача листом від 28.07.2025. Вказані обставини свідчить про відсутність в діях відповідача вини щодо своєчасного надання реєстраційного посвідчення, оскільки останній своєчасно звернувся із відповідною заявою для проведення експертизи в установленому порядку.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/10070/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25. Призначено справу № 910/10070/25 до розгляду у судовому засіданні 16.12.2025 об 11 год. 00 хв.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О. який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 16.12.2025 не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25 на 03.02.2026 об 11 год. 00 хв.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 відкладено розгляд справи № 910/10070/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 на 03.03.2026 о 09 год. 50 хв.
На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судовому засіданні 03.03.2026 оголошено перерву до 14.04.2026.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/10070/25 розглядалась протягом розумного строку.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
07.11.2025, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ТОВ «Дойч-Фарм» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 по справі № 910/10070/25 без змін.
Так, у своєму відзиві позивач зазначає, що відповідачем не зазначено будь-яких обґрунтувань щодо незаконності ухваленого судового рішенні від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25, як і не зазначає будь-яких підстав, що могли свідчити про його не повноту.
Також, позивач вказує, що сторони господарського договору, керуючись «принципом свободи договору» погодили умову про те, що у разі ненадання реєстраційного посвідчення на предмет закупівлі у строки, що встановлені умовами договору, до відповідача застосовується штрафна санкція. Отже застосування штрафних санкцій є правомірною та не суперечить приписам цивільного законодавства. Згідно з чинним законодавством, лікарський засіб не може бути допущений до обігу без чинного реєстраційного посвідчення. Його завчасне отримання є передумовою виконання договірних зобов`язань та необхідною умовою забезпечення безперебійного доступу пацієнтів до лікування у межах державних закупівель.
Позивач зазначає про те, що суб`єктом реєстрації є не відповідач, а його постачальник (виробник), який має звертатися до Контролюючого органу для отримання реєстраційного посвідчення, тому, відповідач у справі шляхом регресу має можливість звернутися претензією/вимогою про відшкодування отриманих збитків, що відбулись з вини постачальника відповідача. Вказане свідчить, що відповідач має можливість уникнути для себе значних фінансових втрат, шляхом звернення до свого контрагента на відшкодування завданої ним шкоди.
Позивач вказує на те, що відповідач звернувся до Державного Експертного Центру МОЗ України (далі – ДЕЦ) на реєстрацію лікарського засобу не 07.01.2025, а 25.02.2025, що підтверджується відомостями з офіційного сайту ДЕЦ https://www.dec.gov.ua/ посилання на документ, що є у вільному доступі, вказані відомості є вільному та відкритому доступі.
На думку позивача, лікарський препарат, що є предметом Договору має значну суспільну значимість, адже він використовується для лікування пацієнтів, як дітей так і дорослих, що мають онкозахворювання, відсутність якого нівелює весь попередній отриманий курс лікування, адже за відсутності даного препарату зумовлює обставини за яких курс лікування переривається, як наслідок дітям та дорослим необхідно розпочинати новий курс лікування, оскільки ефективність лікування визначається за пройденими курсами, а не одноразовим отриманням препарату. Отже, відповідач не надавши вчасно необхідне реєстраційне посвідчення, без якого лікарський препарат використовувати на території України заборонено, завдав значної шкоди пацієнтами, які потребують своєчасного, якісного лікування.
Явка учасників справи та позиція учасників справи 
Представники позивача та відповідача у судове засідання 14.04.2026 не з`явились, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вбачається із матеріалів справи, 23.12.2024 за результатами проведення публічної закупівлі № UA-2024-11-29-015649-a між позивачем, як замовником, відповідачем, як постачальником, укладено Договір про закупівлю № 09/633-12/2024, за умовами п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов`язання поставити позивачу фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується в Специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору, а позивач прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Вказаний договір, а також додаток № 1 до нього (Специфікація) підписані уповноваженими представниками сторін за допомогою електронних цифрових підписів, а також скріплені електронною печаткою Товариства.
Згідно з пунктом 2.1. договору, поставка продукції здійснюється відповідно до Incoterms 2020.
За пунктом 3.1. вказаного правочину його загальна ціна й ціна за одиницю продукції вказується в специфікації (додаток № 1) та складає 4 064 905,69 грн з ПДВ.
Якщо інше не передбачено цією угодою, за загальним правилом оплата продукції здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства й нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати (пункт 3.4. договору).
Пунктом 4 додатку № 1 до договору (Специфікації) (в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.06.2025) передбачений обов`язок відповідача відповідно до пункту 4.1. вказаного правочину здійснити поставку продукції у строк до 31 липня 2025 року включно.
За пунктом 5.1. вказаного правочину відповідач не менше ніж за 14 робочих днів до дати запланованої відправки продукції в пункт призначення зобов`язаний надати позивачу засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті відповідача, створеному в інформаційно-аналітичній системі позивача, у порядку, визначеному цим договором, скановані копії документів, зокрема реєстраційного посвідчення та усіх наявних вкладок до нього (за наявності), яке видається Міністерством охорони здоров`я України (далі - Міністерство) для кожного виду продукції, що постачається, а у випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством - документ, що підтверджує реєстрацію продукції у Сполучених Штатах Америки, Швейцарській Конфедерації, Японії, Австралії, Канаді, або реєстрацію компетентним органом Європейського Союзу за централізованою процедурою та застосування на території однієї з таких країн.
У підпункті 7.1.1. договору сторони погодили, що у разі, якщо на дату укладення цього правочину продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення, свідоцтва про державну реєстрацію (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), відповідач зобов`язується належним чином зареєструвати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 60 календарних днів з дати укладення договору (або не пізніше строку, передбаченого у пункті 5.1. договору, якщо цей строк настане раніше) надати позивачу засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті відповідача, створеному в інформаційно-аналітичній системі позивача, у порядку, визначеному цим договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством для кожного виду продукції, що постачається.
Пунктом 8.1. договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього правочину, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.
У підпункті 8.3.1. вказаного правочину сторони погодили, що у разі недотримання відповідачем вимог підпунктів 7.1.1., 7.1.2. пункту 7.1. цього договору, з відповідача крім пені та/або штрафу, зазначених у пункті 8.2. договору, стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості непоставленої (неприйнятої) продукції.
Пунктом 6 додатку № 1 до договору (Специфікації) (в редакції Додаткової угоди № 1 від 02.06.2025) визначено, що відповідно до пункту 10.1. договору останній діє до 30 серпня 2025 року включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, зокрема в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання.
З наявної у матеріалах справи копії платіжної інструкції від 24.12.2024 № 9002 убачається, що позивач на виконання умов договору здійснив попередню оплату погодженого сторонами товару на суму 4 064 905,69 грн.
Зважаючи на порушення відповідачем, установленого пунктом 7.1.1 Договору, 60-денного строку для подання сканованої копії реєстраційного посвідчення продукції, яке видається Міністерством, позивач, на підставі пункту 8.2. договору, нарахував відповідачу штраф у сумі 812 981,14 грн та звернулося до останнього з претензією від 15.07.2025 за вих. № 05/2843-07/2025 про сплату вищевказаної суми неустойки за договором.
Пунктом 8.4. Договору визначено, що у разі застосування пені/штрафу відповідач зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати направлення позивачем письмового повідомлення відповідачу, і оскільки останній своїх обов`язків зі сплати штрафу не виконав, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано факту неналежного виконання взятих на себе за договором спірних зобов`язань.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачем позивачу у строк, встановлений пунктом 5.1. договору, сканованих копій документів, зокрема реєстраційного посвідчення та усіх наявних вкладок до нього, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість розрахунку 60-денного календарного строку саме з дати укладення спірного правочину, у зв`язку із чим, враховуючи положення п. 7.1.1. договору, відповідач мав надати позивачу скановану копію реєстраційного посвідчення на продукцію до 21.02.2025, включно.
Водночас, відповідачем зобов`язання за договором у визначений договором строк не виконано та не надано сканованої копії реєстраційного посвідчення у визначеному порядку та строк позивачу не надано.
Пропуск установленого строку на подання сканованої копії реєстраційного посвідчення на продукцію та на саму поставку продукції відповідачем не заперечується.
В свою чергу відповідач вказує зокрема на те, що 07.01.2025 відповідачем листом на адресу позивача, направлено повідомлення та копії листа – прийняття зави про проведення державної реєстрації лікарського препарату «Юджіа-Сунітініб 12,5 мг» і лише 03.06.2025 Міністерство охорони здоров`я України на підставі експертизи державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» зареєструвало та надало реєстраційне посвідчення на використання лікарського препарату «Юджіа-Сунітініб 12,5 мг», про що було повідомлено позивача листом від 28.07.2025. Вказані обставини, на переконання відповідача, свідчать про відсутність в діях останнього вини щодо своєчасного надання реєстраційного посвідчення, оскільки відповідач своєчасно звернувся із відповідною заявою для проведення експертизи в установленому порядку.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідач, підписуючи спірний договір, був обізнаний з усіма його положеннями та умовами, зокрема щодо необхідності звернення до Міністерства для отримання реєстраційного посвідчення на продукцію та відповідальності за порушення договірних умов, що підтверджується листом-згодою з проектом договору про закупівлю за вих. №6081/12/2024 від 06.12.2024, наданого ТОВ «ДОЙЧ-ФАРМ» на адресу ДП «Медзакупівлі України».
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що враховуючи факт невиконання відповідачем зобов`язань з подання сканованої копії реєстраційного посвідчення на продукцію та своєчасної поставки товару в установлений договором строк, а також те, що заявлена позивачем до стягнення сума штрафу є арифметично вірною, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, у зв`язку із чим позовні вимоги є обгрунтованими.
Також колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 року в справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Водночас, як свідчать матеріали справи, при укладенні Договору відповідач був обізнаний щодо необхідності подання у 60-денний строк реєстраційного посвідчення на продукцію, а також повинен був усвідомлювати всі ризики настання несприятливих обставин, у разі неналежного виконання вказаної умови Договору.
Колегія суддів звертає особливу увагу, що сторони господарського договору, керуючись «принципом свободи договору» погодили умову про те, що у разі ненадання реєстраційного посвідчення на предмет закупівлі у строки, що встановлені умовами договору, до відповідача застосовується штрафна санкція.
Згідно з чинним законодавством, лікарський засіб не може бути допущений до обігу без чинного реєстраційного посвідчення. Його завчасне отримання є передумовою виконання договірних зобов`язань та необхідною умовою забезпечення безперебійного доступу пацієнтів до лікування у межах державних закупівель.
Отже, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення більш вірогідних доказів на їх спростування, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 812 981,14 грн, нарахованого на підставі пп. 8.3.1. п. 8.3. вказаного Договору.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог та не наведення відповідачем більш вірогідних доказів на доведення власних доводів, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Так, доводи скаржника про те, що відповідно до пунктів 23, 25, 26 та 29 Порядку № 376 строк експертизи реєстраційних матеріалів для лікарських засобів, які закуповуються особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, незалежно від країни виробника не повинен перевищувати 30 робочих днів, оцінюється колегією суддів критично, оскільки скаржник, який був обізнаним, що строк експертизи не повинен перевищувати 30 робочих днів, протягом тривалого часу не звертався до відповідної установи для уточнення строку чи пришвидшення отримання відповідного посвідчення.
Також колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що відповідачем не надано доказів вчинення дій щодо пришвидшення отримання необхідного реєстраційного посвідчення на лікарський засіб, що є предметом державного контракту, тобто, з моменту укладення договору до фактичного отримання посвідчення відповідач не вчинив жодних дій для пришвидшення процесу, не направляв запити та не виявляв зацікавленості до стану реєстрації.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОЙЧ-ФАРМ» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 2, 4, 129, 269, 270, ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОЙЧ-ФАРМ» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/10070/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу 910/10070/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 26.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко