Київський районний суд м. Полтави 

Справа № 552/20/26 
Провадження № 2/552/1241/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2026 Київський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого – судді Самсонової О.А.,
секретар судового засідання – Хрипунова Т.В., 
учасники справи та їх представники:
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник позивачів – адвокат Таргоній Вадим Миколайович, 
відповідач – Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
представник відповідача – адвокат Савка Володимир Васильович,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , ОСОБА_1  звернулися в Київський районний суд м. Полтави з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю.
Позовна заява обґрунтована тим, що 02.06.2023 року в м. Полтаві по вул.Спартака потяг здійснив наїзд на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.
Внаслідок його смерті дружині та дочці було спричинено моральну шкоду. 
Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (ЄДРПОУ 40075815) на її користь 250000 грн в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю чоловіка, ОСОБА_3 , та 9732,50 грн в якості відшкодування витрат на поховання без врахування податків, зборів інших обов`язкових платежів.
Позивач ОСОБА_2 просила стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (ЄДРПОУ 40075815) на користь 250000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька, ОСОБА_3 .
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Відповідачем АТ «Українська залізниця» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити, вважає що вимоги позивачів є необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення.
02.06.2023 за фактом настання події смертельного травмування гр. ОСОБА_3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023170420001664 та розпочато досудове розслідування. 
Постановою начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області Костенком А.В від 10.09.2025 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12023170420001664 - закрито у зв`язку із відсутністю вказаному діянні складу кримінального правопорушення за ст. 276 КК України.
Відповідно до акту службового розслідування від 08.06.2023 (надалі – Акт від 08.06.2023) комісією встановлено, що 02.06.2023 локомотивна бригада у складі машиніста ОСОБА_4 та помічника машиніста ОСОБА_5 слідувала поїздом № 722 (HRCS2-003) сполученням «Київ-Харків», прямували перегоном Шведська Могила - Роз`їзд 328 км. 
Під час слідування поїзда на перегоні Шведська Могила - Роз`їзд 328 км. Локомотивною бригадою попереду поїзда помічено людину, яка заходилася на колії. Через обмежену видимість та малу відстань, наїзду запобігти не вдалося.
Машиніст електропоїзда ОСОБА_4 , при швидкості 78км/год. (встановлена швидкість -100 км/год.), о 10 год. 20 хв. 44 сек. на 325 км пк 9 застосував екстрене гальмування з одночасним подаванням піску під колісні пари та подачею звукового сигналу великої гучності (10 год. 20 хв. 44-51 сек). Зупинився поїзд на 326 км пк. 2 о 10 год. 21 хв. 08 сек. Гальмівний шлях електропоїзда склав 263 метри. 
Після зупинки поїзда на 326 км ПК 2 о 10:22 машиніст через радіозв`язок доповів про причину та місце зупинки ДНЦ (Голосій) та диспетчера філії УЗШК ОСОБА_6 і направив помічника машиніста для огляду місця події. 
При огляді місця події помічником машиніста було виявлено людину (чоловіка) без ознак життя, про що помічник машиніста ОСОБА_5 доповів машиністу електропоїзда ОСОБА_4 , який в свою чергу передав інформацію про це ДНЦ (Голосій) та повідомив про необхідність виклику поліції та швидкої допомоги.
Потерплий грубо порушив Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затвердженні наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54, він знаходився в стані алкогольного сп`яніння у невстановленому місці на залізничній колії, що призвело до його загибелі, на звукові сигнали машиніста не реагував та не намагався уникнути зіткнення з електропотягом.
Відсутність технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки зіткнення поїзда з пішоходом не залежить від дій машиніста, при усій обачливості його дій та/або поведінці, машиніст не може передбачити таку подію та не може її відвернути. 
Поїзд на відміну від автомобільного транспорту об`їхати громадянина можливості не має. Також, поїзд згідно своїх фізичних та технічних властивостей враховуючи масу та швидкість не може різко зупинитися, а тому має великий гальмівний шлях на який машиніст поїзда вплинути не може. 
Враховуючи, вищезазначені обставини, загибель громадянина ОСОБА_3 відбулась у наслідок непереборної сили та власного умислу, оскільки в діях потерпілого наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до його тяжких наслідків - смерті потерпілого, а тому підстави для відшкодування шкоди у даному випадку у відповідача відсутні.
Крім того, відповідач ОСОБА_1 на поховання чоловіка отримала державну допомогу.
Тому в задоволенні позову просив відмовити. У випадку задоволення позовних вимог, просив зменшити розмір моральної шкоди до 30 000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.03.2026 закрито підготовче провадження в справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. 
Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (а.с.103).
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, уповноваживши адвоката Таргонія В.М. представляти їх інтереси в суді.
Представник позивачів ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. 
Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 04 серпня 1979 року Полтавським міським палацом шлюбів (а.с.19).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 02.07.1990 року Відділом ЗАГС Київського райвиконкому м. Полтави (а.с. 20).
Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 03.06.2023 року, актовий запис № 641 від 03.06.2023 (а.с. 16).
Причиною смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до висновку експерта №372 від 03.07.2023 є відкрита черемхо-мозкова травма з багато скалковими переломами кісток черепа, ушкодженнями мозкових оболонок та головного мозку.
Вищевказані тілесні ушкодження носять прижиттєвий характер, утворилися від дії тупих предметів, можливо при травматизації пішохода залізничним транспортом, стосовно живої особи згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжких тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію загрози для життя (а.с. 10-15).
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №452 від 03 червня 2023 року причиною смерті ОСОБА_3 стало грубе руйнування анатомічної цілісності голови, пішохід травмований поїздом (а.с.17-18).
Досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні №12023170420001664 від 02.06.2023, яке було внесено до ЄРДР за ч.3 ст.276 КК України за фактом події, до відбулася 02.06.2023, встановлено, що 02.06.2023 близько 10:25 години швидкісний електропоїзд HRCS2-003 за маршрутом № 722 «Київ-Харків» рухаючись на перегоні Шведська Могила 326 км, неподалік вул. Спартака в м. Полтава, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перетинав колії у недозволеному місці з права на ліво по напрямку руху потяга. Від отриманих травм ОСОБА_3 помер на місці. 
Органом досудового розслідування встановлено, що причиною залізнично-транспортної пригоди є порушення потерпілим ОСОБА_3 вимог Правил безпеки для пішоходів на залізниці, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, у вигляді заподіяння ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (а.с.7-9).
Отже, матеріалами справи підтверджено, що смерть ОСОБА_3 настала у зв`язку з його особистою грубою необережністю.
Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку щодо відсутності вини власника джерела підвищеної небезпеки в настінні даної пригоди. 
Відповідно до положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України відсутність вини власника джерела підвищеної небезпеки не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоди. 
Відповідно до ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
При визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує, що згідно висновку експерта №372 від 03.07.2023при судово - токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,6 проміле, що стосується живої особи відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с. 10-15).
Вказані обставини та наявність необережності ОСОБА_3 підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. 
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «… визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».
Вирішуючи питання про розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого. Позивач ОСОБА_2 є дочкою померлого.
Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 завдано моральну шкоду смертю ОСОБА_3 , порушенням укладу їх життя, погіршенням їх фінансового стану. Водночас враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_3 є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 100 000 гривень кожному з позивачів, який відповідає принципам розумності і справедливості.
Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі ОСОБА_3 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честі і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат на поховання ОСОБА_3 , суд встановив наступне.
Як підтверджується долученими до справи доказами, а саме рахунком-замовленням № 007087 від 05.06.2023, рахунком-замовленням № 008472 від 05.06.2023, рахунком-замовленням № 008473 від 05.06.2023 та фіскальними чеками від 05.06.2023, витрати ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_3 склали 9732,50 грн (а.с. 37-40).
За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.04.2026 року ОСОБА_3 , 1955 р.н., перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Виплата пенсії ОСОБА_3 призупинена з 01.07.2023, в зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до статті 53 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. 
ОСОБА_1 подала заяву 07.06.2023 на виплату допомоги на поховання за померлого пенсіонера ОСОБА_3 . Виплату допомоги на поховання в розмірі 6491,16 грн. проведено 08.06.2023 на поточний рахунок АТ “Державний ощадний банк України”, зазначений заявницею (а.с. 108).
Згідно ст. 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
На підставі ст. 1201 ЦК України суд відхиляє заперечення відповідача проти позовної вимоги про відшкодування витрат на поховання, та приходить до висновку, що зазначена позовна вимога підлягає до задоволення. 
Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20, провадження № 61-3093св22, згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».
Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21).
На підставі викладеного, з метою уникнути неоднозначного тлумачення рішення суду, суд вважає за необхідне зазначити в резолютивній частині рішення, що суми на відшкодування шкоди підлягають стягненню без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Оскільки позивачі судовий збір за розгляд справи судом при подачі позову не сплачували, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3328,00 грн пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 100000,00 грн (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100000,00 грн (вісімдесят тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 , 9732,50 грн на відшкодування витрат на його поховання, а всього стягнути 109732,50 грн (сто дев`ять тисяч сімсот тридцять дві гривні п`ятдесят копійок) без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 3328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень).
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ,
позивач - ОСОБА_2 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , 
відповідач – Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, адреса: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5.

Повне судове рішення складено 04.06.2026.

Головуючий       О.А.Самсонова