ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/289/26

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:
від позивача: Чорний К.О. – адвокат,
від відповідача: Блоха Я.М. – адвокат,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу
за позовом Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» 
до Приватного акціонерного товариства «Азот» 
про стягнення 4 186 618,49 грн, 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (АТ «Черкасиобленерго») звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азот» (ПрАТ «Азот») про стягнення 1 006 177,85 грн трьох процентів річних, 2 978 324,54 грн інфляційних втрат, 202 116,10 грн пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії, що є додатком № 11 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 524-213 від 01.01.2019. 
Позивач обґрунтовував пред`явлений позов тим, що відповідач не виконує рішення Господарського суду Черкаської області від 09.01.2024 у справі № 17-14-01/1494(925/1031/23), тому у нього виникло право на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на основну заборгованість за період раніше не охоплений нарахуваннями та стягненнями, а також пені.
Сплачений при звернені до суду судовий збір позивач просить стягнути з відповідача.
Ухвалою від 10.03.2026 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.
Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.
12 березня 2026 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: ухвали Господарського суду Черкаської області від 04.03.2026 у справі № 17-14-01/1494(925/1031/23) про виправлення описки в рішенні від 09.01.2024 у цій справі щодо періоду прострочення.
23 березня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, 30 березня 2026 року від позивача – відповідь на відзив.
Суд протокольною ухвалою від 16.04.2026 задовольнив клопотання позивача про долучення доказів, закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 09:30 02.06.2026.
28 травня 2026 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені, 02 червня 2026 року від позивача – заперечення на вказане клопотання. 
У судовому засіданні, що відбулося 02.06.2026 за участю представників сторін, суд заслухавши вступне слово представників сторін, усні пояснення, перейшов до з`ясування обставин справи та дослідження доказів. Надано можливість представникам сторін на стадії судових дебатів висловити свої правові позиції щодо спірних правовідносин та обмінятись репліками. Позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечив повністю, у разі задоволення позову просив зменшити розмір пені на 90 %. Суд завершив розгляд справи по суті, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення. 
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) у судовому засіданні 02.06.2026 підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність (стаття 76 ГПК України), допустимість (стаття 77 ГПК України), достовірність (стаття 78 ГПК України) кожного доказу окремо, а також вірогідність (стаття 79 ГПК України) і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Виклад позицій учасників судового процесу.
Позивач обґрунтовував позов тим, що відповідач не виконав грошових зобов`язань з оплати наданих йому позивачем у період з жовтня 2019 року по червень 2023 року послуг з компенсації перетікань реактивної електроенергії за укладеними між сторонами публічним договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії і додатком до нього № 11 – договором про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії, які були присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача за рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.01.2024 у справі № 17-14-01/1494(925/1031/23) разом з інфляційними, процентами річних та пенею.
За періоди прострочення виконання зобов`язання, що не увійшли у вищевказане судове рішення позивач здійснив розрахунки, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України (ЦК України) інфляційних втрат у розмірі 2 978 324 грн 54 коп за період з 29.07.2023 по 03.03.2026, 3 % річних у розмірі 1 006 177, 85 грн за той же період, а також пені за період наданих послуг з січня по червень 2023 року, що складає 202 116, 10 грн.
Одночасно позивач зазначає, що позовна заява подана з дотриманням строків позовної давності, внаслідок їх продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану.
Відповідач заперечує обґрунтованість вимог позивача з огляду на наявність у позивача заборгованості з повернення відповідачу 62 338 334,09 грн надмірно сплаченої останнім суми за перетікання реактивної енергії, що виникли з договору про постачання електричної енергії № 524-213/24 від 24.05.2005, присудженої до стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ПрАТ «Азот» рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.08.2020 у справі № 925/1214/18, яке набрало законної сили і наразі залишається невиконаним.
Звертає увагу, що позивач просить стягнути кошти за надання послуг, які і так знаходяться та обліковуються на рахунках позивача як переплата відповідача за ці ж самі послуги; сума надмірно сплачених коштів за перетікання реактивної енергії, яку позивач досі не повернув відповідачу, у 15 разів перевищує суму позовних вимог. Позивач користується грошовими коштами відповідача, відповідно ніякого знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за утримуваними коштами не відчуває, і крім того очевидним є факт, що жодних відсотків за користування фактично своїми ж грошима відповідач позивачу сплачувати не повинен. На переконання відповідача, є неможливим та неправомірним стягувати з нього кошти за послуги з перетікання реактивної електричної енергії, допоки у відповідача фактично існує переплата за ці ж самі послуги, яка неправомірно утримується позивачем на своїх рахунках і останній продовжує користуватись цими коштами відповідача і поряд з цим ще й стягувати за ці послуги штрафні санкції, що вочевидь є неправомірним. Зазначає, що позивач не позбавлений права здійснити зарахування таких зобов`язань (зустрічних) у порядку, встановленому чинним законодавством, а саме ст. 601 ЦК України, однак таким правом позивач на власний розсуд не скористався.
Відповідач вказує, що розмір заявленої позивачем до стягнення пені є надмірним, виходить за межі принципів розумності і справедливості, враховуючи критично важливе значення товариства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, просить зменшити розмір пені на 90 %.
Позивач в свою чергу вважає, що в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати присудження до виконання відповідачем обов`язку в натурі шляхом стягнення боргу за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних. 
Фактичні обставини справи.
Господарський суд Черкаської області рішенням від 09.01.2024 у справі № 17-14-01/1494(925/1031/23) позов ПАТ «Черкасиобленерго» до ПрАТ «Азот» про стягнення 16 323 158 грн 42 коп задовольнив частково, стягнув з ПрАТ «Азот» на користь ПАТ «Черкасиобленерго» 12 913 323, 28 грн боргу за надання послуг із забезпечення перетікання реактивної електричної енергії, 29 707, 75 грн пені, 2 642 556, 67 грн інфляційних втрат, 737 419, 88 грн 3% річних та 244 845, 12 грн судового збору.
Зазначеним рішенням, яке набрало законної сили і наразі є чинним, було встановлено, зокрема, що Приватне акціонерне товариство «Азот» з 01.01.2019 в силу вимог пункт 2.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (ПРРЕЕ) та вчинених ним дій щодо використання (споживання) електричної енергії з електричних мереж позивача – Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (в подальшому перейменовано без зміни організаційно-правової форми на Акціонерне товариство «Черкасиобленерго»), приєднався до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на вебсайті ПАТ «Черкасиобленерго» в мережі Інтернет http://cherkasyoblenergo.com/ (розділ «Договірні відносини»), на умовах Договору про постачання електричної енергії № 524-213.
За умовами пунктів 2.1 та 2.3 публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, до якого 01.01.2019 приєднався ПАТ «Азот» (в подальшому перейменовано без зміни організаційно-правової форми на Приватне акціонерне товариство «Азот»), оператор системи розподілу надає споживачу послуги з розподілу електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 309, та Кодексу систем розподілу затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, за об`єктом (об`єктами), технічні параметри якого фіксуються в «Паспорті точки (точок) розподілу електричної енергії об`єкта (об`єктів) споживача», який є додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи розподілу. Споживач оплачує за розподіл електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та/або інші послуги оператора системи розподілу у відповідності з додатком 4 «Порядок розрахунків» до цього договору.
У пункті 10 додатку № 4 «Порядок розрахунків» до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, до якого 01.01.2019 приєднався ПАТ «Азот», вказано, що споживачі, електроустановки яких приєднані до мереж, що належать оператору системи, проводять оплату плати за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії, який є додатком 11 до цього договору.
У пункті 1.1 додатку № 11 «Договір про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії» до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, до якого 01.01.2019 приєднався ПАТ «Азот», визначено, що оператор системи розподілу надає споживачу послуги із компенсації перетікань реактивної електричної енергії, а споживач здійснює оплату за надані на межі балансової належності електромереж послуги згідно з умовами цього Договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.
Відповідно до пункту 2.2 Договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії споживач зобов`язується, зокрема, здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії на межі балансової належності електромереж згідно з Порядком розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії (додаток до цього Договору) та додатком 4 «Порядок розрахунків» до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, до якого 01.01.2019 приєднався ПАТ «Азот».
Пунктами 4.3 та 4.4 Договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останнє число кожного місяця включно). Розрахунок плати за перетікання реактивної електричної енергії на межі балансової належності електромереж здійснюється відповідно до Методики обчислення плати та оформлюється згідно з Порядком розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії (додаток до цього договору).
Пунктом 5.3 Договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії встановлено, що за внесення платежів, передбачених Договором, з порушенням термінів, визначених додатком № 4 «Порядок розрахунків» до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у разі якщо главою 5 цього Договору передбачено, що оплату за послуги з розподілу здійснює споживач безпосередньо оператору системи розподілу, споживач сплачує оператору системи розподілу пеню у розмірі 0,5 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України) за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.
Враховуючи те, що ПАТ «Азот» протягом жовтня 2019 – червня 2023 років не виконувало свої зобов`язання з оплати наданих послуг за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії в частині надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії (додаток № 11 до Договору), ПАТ «Черкасиобленерго» звернулося з позовом до ПрАТ «Азот» про стягнення заборгованості за надані послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії. Стягнуті рішенням від 09.01.2024 у справі № 17-14-01/1494(925/1031/23) інфляційні втрати та 3 % річних розраховано за період з 13.11.2019 по 28.07.2023. 
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлені у рішеннях обставини не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі сторони.
У вказаній справі позивач здійснив розрахунок, пені трьох процентів річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання за договором.
Предметом даного спору є стягнення інфляційних втрат в розмірі 2 978 324, 54 грн за період з 29.07.2023 по 03.03.2026, 3 % річних у розмірі 1 006 177, 85 грн за період з 29.07.2023 по 03.03.2026 та на підставі п. 5.3 договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії 202 116, 10 грн пені.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 22.07.2025 у справі № 910/4747/24, від 20.05.2025 у справі № 916/2098/24.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Суд за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт: Ліга Закон» здійснив перерахунок сум інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням періодів прострочення, встановив, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, а саме 1 006 177, 85 грн трьох процентів та 2 978 324, 54 грн інфляційних втрат.
Щодо вимоги позивача про стягнення пені та можливості її зменшення.
За внесення платежів, які передбачені Договором, з порушенням термінів, визначених додатком № 4 «Порядок розрахунків» до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у разі якщо главою 5 цього Договору передбачено, що оплату за послуги з розподілу здійснює споживач безпосередньо оператору системи розподілу, споживач сплачує оператору системи розподілу пеню у розмірі 0,5 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України) за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (пункт 5.3 договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії).
Позивачем нарахування пені проведено за 6 місяців, оскільки у рішенні суду від 09.01.2024 у справі № 17-14-01/1494(925/1031/23) нарахування пені за деякі періоди заборгованості здійснено менше ніж за шість місяців. Строк нарахування пені у цілому не перевищує шести місяців. 
У справі № 17-14-01/1494(925/1031/23) здійснено нарахування пені за такі періоди: за січень 2023 року на суму 343 255, 03 грн з 28.02.2023 по 28.07.2023; за лютий 2023 року на суму 341 852, 15 грн з 21.03.2023 по 28.07.2023; за березень 2023 року на суму 274 813, 58 грн з 21.04.2023 по 28.07.2023; за квітень 2023 року на суму 315 842, 72 грн з 16.05.2023 по 28.07.2023; за травень 2023 року на суму 345 908, 39 грн з 20.06.2023 по 28.07.2023; за червень 2023 року на суму 273 602, 12 грн з 21.07.2023 по 28.07.2023. 
Позивачем здійснено донарахування пені пропорційне до кожного періоду (де нарахування пені здійснено менше ніж за шість місяців) зобов`язання відповідача перед позивачем у межах шестимісячного строку, за мінусом періодів стягнення пені охоплених у рішенні суду від 09.01.2024 у справі № 17-14-01/1494(925/1031/23): за січень 2023 року на суму 343 255, 03 грн з 29.07.2023 до 28.08.2023; за лютий 2023 року на суму 341 852, 15 грн з 29.07.2023 до 21.09.2023; за березень 2023 року на суму 274 813, 58 грн з 29.07.2023 до 21.10.2023; за квітень 2023 року на суму 315 842, 72 грн з 29.07.2023 до 16.11.2023; за травень 2023 року на суму 345 908, 39 грн з 29.07.2023 до 20.12.2023; за червень 2023 року на суму 273 602, 12 грн з 29.07.2023 до 21.01.2024.
Неустойкою (штрафом, пенею) за ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. 
Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. 
Якщо відповідальність боржника перед кредитором не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18)
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7- рп/2013).
За приписами ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
Висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України неодноразово і послідовно викладався Верховним Судом у низці постанов.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, у законодавстві не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 27.01.2026 у справі № 925/47/25 зазначав, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
За наслідками розгляду справи № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 виклала, зокрема, такі висновки:
« - розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; 
- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);
- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;
- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду…;
- … індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права».
У вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій положень ст. 551 ЦК України, суд звертається до наведених вище висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 та наголошує на тому, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21).
Вирішення питання щодо зменшення розміру неустойки є виключною дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження та оцінки доказів за правилами ГПК України.
Певна сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. У будь-якому випадку, визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень судів першої та апеляційної інстанції.
Приймаючи до уваги наведені вище обставини, суд враховує, що відповідач є одним з найбільших підприємством хімічної галузі України, який виробляє мінеральні добрива для забезпечення потреб аграріїв, наказом Міністерства економіки довкілля та сільського господарства України № 3530 від 19.12.2025 його визнано критично важливим товариством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Позивач фактично не зазнав збитків внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань, тому суд зменшує розмір пені на 50 % до суми 101 058, 05 грн.
Суд відхилив аргументи відповідача, приведенні ним у відзиві в обґрунтування заперечень проти позову.
Стаття 601 ЦК України і ст. 203 Господарського кодексу України передбачають можливість припинення зобов`язання в тому числі і його частини зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог строк виконання яких встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (витребування). Зарахування зустрічних вимог здійснюється за заявою однієї із сторін.
Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Сторони не надали суду доказів здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, які розглядалися Господарським судом Черкаської області у справі № 925/1214/18 і які розглядаються у даній справі.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати – сплачений судовий збір у розмірі 62 799, 28 грн, без урахування зменшення розміру позовних вимог судом.
Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азот» (ідентифікаційний код юридичної особи 00203826, місцезнаходження: 18028, м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72) на користь Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (ідентифікаційний код юридичної особи 22800735, місцезнаходження: 18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 285)
1 006 177, 85 грн трьох процентів річних, 
2 978 324, 54 грн інфляційних втрат, 
101 058, 05 грн пені,
62 799, 28 грн витрати зі сплати судового збору. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 07 липня 2026 року.

Суддя О.В. Чевгуз