КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 375/348/26 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9919/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Антипенко В.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Євдокимовим Дмитром Андрійовичем, на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 ОСОБА_1 звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просила: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 51600 грн., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн., судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 10.09.2025 відповідач по справі, керуючи транспортним засобом КАМАЗ, під час руху в Київській області, на автодорозі М-05 Київ-Одеса 56 км, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічний справний стан та комплектність транспортного засобу, а саме правильність розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого лопнуло колесо, яке вдарило транспортний засіб Audi Q8, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався у попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2025 по справі № 357/15403/25 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення.
Відповідно до акту виконаних робіт № 60168235 від 30.10.2025, виданого ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», загальна вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля позивача та, відповідно, розмір страхового відшкодування позивачу становить 358 906 грн.
Відповідно до проформи-рахунку ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» від 24.10.2025, розмір доплати (франшизи) за відновлення транспортного засобу позивача становив 51 600 грн. Вказана сума була належно оплачена позивачем 30.10.2025.
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернулась до Рокитнянського районного суду Київської області з вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування франшизи у розмірі 51 600 грн.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 30.03.2026 позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок ДТП шкоду у сумі 7178,12 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 186,36 грн. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1400 грн. витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі, позивачка, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції внаслідок неправильної оцінки доказів дійшов помилкового висновку, що розмір франшизи слід обраховувати не від загальної страхової суми, а від суми фактично завданої шкоди, посилаючись на те, що згідно Загальних умов стандартного страхового продукту «Моє максимальне Каско» франшиза застосовується до загальної страхової суми за договором, що зазначена у п. 6 Договору страхування наземного транспорту за стандартним страховим продуктом «Моє максимальне Каско» № 001458/4088/0000050 від 11.06.2025.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 07.04.2026 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом було встановлено, що після укладення шлюбу 03.09.2025, позивачка змінила своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 .
При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом було встановлено, що 10.09.2025 о 10 год. 20 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, КАМАЗ 6520 державний номерний знак НОМЕР_2 під час руху в Київській області, на автодорозі М-05 Київ-Одеса 56 км, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічний справний стан та комплектність транспортного засобу, а саме правильність розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого лопнуло колесо, яке вдарило транспортний засіб Audi Q8, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався у попутному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, внаслідок порушення вимог 1.5, п. 2.3.б, п. 2.3.а ПДР України.
11.06.2025 позивачка уклала із ПрАТ Страхова компіная «УНІКА» договір страхування наземного транспорту за стандартним страховим продуктом «Моє максимальне Каско» № 001458/4088/0000050, відповідно до умов якого належний позивачу транспортний засіб «Audi Q8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований як об`єкт страхування від ризиків дорожньо-транспортної пригоди (п. 8.1) за принципом «повне каско» з загальною страховою сумою 2 580 000 грн. (далі - Договір).
Відповідно до п. 7.4 Договору, розмір франшизи, у випадках інших, ніж в пп 7.1-7.3 договору, становить 2 %.
Страховим ризиком, відповідно до п. 8.1. Договору, є у тому числі і ДТП.
Відповідно до п. 15 Договору, перелік винятків із страхових випадків, обмеження страхування, порядок вступу в дію договору та інші умови договору, визначаються Умовами.
Згідно із п. 9.4 Загальних умов стандартного страхового продукту «Моє максимальне Каско», з кодом 4088, (далі Умови), розмір страхового відшкодування визначається виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ у результаті Страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов Договору. Розмір Страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного Страхувальником (Вигодонабувачем), та розміру Страхової суми, зазначеної в Договорі. У тому числі, наприклад, якщо на момент настання Страхового випадку на ТЗ були встановлені не оригінальні запчастини, а аналогічні інших виробників, то і відновлення/заміна пошкоджених запчастин відбувається на аналогічні, не оригінальні запчастини. Розрахунок суми Страхового відшкодування визначається на день настання Страхового випадку.
Відповідно до п. п. 9.6.1 Умов, розмір страхового відшкодування (розрахункова вартість відновлення ТЗ) визначається наступним чином: до вартості ремонтно-відновлювальних робіт відповідно до нормативів заводу-виробника ТЗ додається вартість необхідних для ремонту матеріалів та вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, з вирахуванням: зносу деталей, вузлів та агрегатів, який розраховується відповідно до п. 9.6.2. Умов, крім випадків, коли в п. 14.2 договору передбачена умова «Без урахування зносу»; франшизи.
Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується Страховиком згідно з умовами Договору (п. 1.5. Умов)
Відповідно до акту виконаних робіт від 30.10.2025, ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» здійснило ремонт транспортного засобу позивачки на загальну суму 358906,00 грн.
30.10.2025 позивачкою на рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» було перераховано частину коштів за ремонт автомобіля у сумі 51600 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що франшиза після настання страхового випадку визначається, виходячи із розміру заподіяних збитків, а не із страхової суми, оскільки ніяких інших умов обрахунку розміру франшизи договором страхування не передбачено. За таких умов суд першої інстанції виснував, що франшизу, яка становить 2%, слід обраховувати від розміру завданих збитків, а тому відповідачем має бути відшкодовано франшизу в розмірі 7178,12 грн.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Системний аналіз ст. ст. 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).
Поняття «франшиза» міститься в ст. 9 Закону України «Про страхування», відповідно до якої, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Статтею 12 Закону України «Про страхування» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
Як убачається, відносини між ОСОБА_6 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» врегульовано договором страхування наземного транспорту за стандартним страховим продуктом «Моє максимальне Каско» з кодом 4088 (далі - Договір).
Предметом Договору є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом старування, страховику на умовах, визначених Договором.
Згідно п. 6 Договору, загальна страхова сума за Договором становить 2 580 000 грн.
У пункті 7 Договору визначено, що франшиза становить 2 % у випадках інших, ніж в п.п. 7.1.-7.3. Договору.
Разом з цим, невід`ємною частиною Договору є Загальні умови стандартного страхового продукту «Моє максимальне Каско» з кодом 4088 (далі - Умови).
Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується Страховиком згідно з умовами Договору (п. 1.5. Умов)
Страхова сума за Договором зазначається у п. 6 Договору (п. 3.1. Умов).
У пункті 3.6. Умов визначено, що договором передбачено застосування безумовної франшизи, тобто страховик у всіх випадках виплачує страхове відшкодування за вирахуванням суми встановленої франшизи. Розмір франшизи може встановлюватися за згодою сторін у відсотках або в абсолютному грошовому еквіваленті (в гривнях) та зазначається у п. 7 Договору. Відсоток франшизи застосовується до загальної страхової суми за Договором, що зазначена у п. 6 Договору.
Згідно п. 9.4 Умов, розмір страхового відшкодування визначається виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ у результаті Страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов Договору. Розмір Страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного Страхувальником (Вигодонабувачем), та розміру Страхової суми, зазначеної в Договорі. У тому числі, наприклад, якщо на момент настання Страхового випадку на ТЗ були встановлені не оригінальні запчастини, а аналогічні інших виробників, то і відновлення/заміна пошкоджених запчастин відбувається на аналогічні, не оригінальні запчастини. Розрахунок суми Страхового відшкодування визначається на день настання Страхового випадку.
Відповідно до п. п. 9.6.1 Умов, розмір страхового відшкодування (розрахункова вартість відновлення ТЗ) визначається наступним чином: до вартості ремонтно-відновлювальних робіт відповідно до нормативів заводу-виробника ТЗ додається вартість необхідних для ремонту матеріалів та вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, з вирахуванням: зносу деталей, вузлів та агрегатів, який розраховується відповідно до п. 9.6.2. Умов, крім випадків, коли в п. 14.2. договору передбачена умова «Без урахування зносу»; франшизи.
З наведеного убачається, що страхувальником та страховиком було погоджено, що страховик у всіх випадках виплачує страхове відшкодування за вирахуванням суми встановленої франшизи, а відсоток франшизи застосовується до загальної страхової суми за Договором.
Як вже зазначалося, загальна страхова сума за Договором становить 2 580 000 грн. (п. 6 Договору).
Таким чином, помилковими є висновки суду першої інстанції, що розмір франшизи після настання страхового випадку визначається, виходячи із розміру заподіяних збитків, а не із страхової суми, оскільки ніяких умов обрахунку франшизи, на переконання суду першої інстанції, договором страхування не передбачено.
Такі висновки суду суперечать п. 3.6. Умов, які є невід`ємною частиною Договору, та яким визначено, що відсоток франшизи застосовується до загальної страхової суми за Договором, що зазначена у п. 6 Договору.
За таких обставин, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь франшизи у розмірі 51600 грн., а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині в повному обсязі.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Таким чином, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 51600 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як убачається, звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн. та судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Вирішуючи вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, виходить з наступного.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви було долучено:
- ордер № 1679258 від 17.02.2026, виданий адвокатом Євдокимовим Д.А. ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 13.02.2026;
- додаткову угоду від 13.02.2026 до договору про надання правничої допомоги від 13.02.2026, укладену між ОСОБА_1 та адвокатом Євдокимовим Д.А., у якій сторони погодили, що загальний розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги за договором складає 10000 грн., які піддягають сплаті клієнтом в строк до 16.02.2026 включно. Зазначений розмір гонорару охоплює підготовку та подання адвокатом позову до суду та ведення справи в суді до винесення судового рішення по суті справи, та становить собою складову частину судових витрат, які підлягають відшкодуванню по справі.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відтак, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 та від 11.11.2020 у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
У разі вирішення питання про розподіл судових витрат, клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.03.2026 у справі № 522/7662/23, Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Верховний Суд у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та у постанові від 17.12.2025 у справі 757/64192/19 зазначив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
З огляду на викладене вище в сукупності, дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, необхідних процесуальних дій сторони, беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат та виходячи з конкретних обставин справи, а також її складності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 4000 грн.
За наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного рішення апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1331,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі. Також, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1996,80 грн.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Євдокимовим Дмитром Андрійовичем - задовольнити.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 березня 2026 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму шкоди, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 51 600 (п`ятдесят одна тисяча шістсот) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 20 (двадцять) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 1996 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 4000 (чотири тисячі) 00 (нуль) копійок у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

В.О. Кафідова