Справа № 464/6540/25
пр.№ 2/464/270/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2026 року м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого-судді Борачка М.В.,
секретар судового засідання Бугера Р.Р.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
представника відповідача ПАТ товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - Ходонович П.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,
в с т а н о в и в :

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
ОСОБА_4 (надалі – Позивачка, ОСОБА_4 ) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі – Відповідач-1, ПАТ «Оранта») 90’836,40 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та 1’915,03 грн. шкоди, заподіяної здоров`ю; та стягнути з ОСОБА_2 (надалі – Відповідач-2, ОСОБА_2 ) 90’640,00 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 5’800,00 грн. матеріальної шкоди та 50’000,00 грн. моральної шкоди.
Ухвалою від 22.09.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою від 14.10.2025 призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою від 26.01.2026 поновлено провадження у справі, а ухвалою від 27.01.2026 здійснено перехід із розгляду цивільної справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судовий розгляд справи призначено на 23.02.2026.
Суд відкладав судові засідання 23.02.2026 та 05.03.2026, а у засіданні 19.03.2026 оголошував перерву до 22.04.2026. У засіданні 22.04.2026 суд відклав розгляд справи на 11.05.2026.
У судовому засіданні 11.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголошення котрого призначив на 20.05.2026.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.
Аргументи позивачки.
Позов обґрунтовано заподіянням відповідачем-2 матеріальної шкоди автомобілю позивачки внаслідок ДТП у розмірі 340’640,00 грн. Як зазначає позивачка, відповідач-1, як страховик відповідача-2, лише частково виплатив їй страхове відшкодування, перерахувавши 159’163,60 грн., а також безпідставно відмовив у виплаті понесених нею витрат на лікування у розмірі 1’915,03 грн. Відтак, на її думку, із відповідача-1 підлягає стягненню доплата за страхове відшкодування у розмірі 90’836,40 грн., що становить різницю між лімітом відповідальності страховика (250’000,00 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням, а також витрати на лікування у розмірі 1’915,03 грн.
Щодо відповідача-2, то він повинен забезпечити відшкодування шкоди у повному розмірі, а саме сплатити 90’640,00 грн., що становить різницю між лімітом відповідальності страховика (250’000,00 грн.) та фактично заподіяною шкодою (340’640,00 грн.). Крім того, він зобов`язаний відшкодувати витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 5’800,00 грн. та сплатити моральну шкоду у розмірі 50’000,00 грн.

Аргументи відповідача-1.
У відзиві відповідач-1 заперечив проти задоволення позову, посилаючись на таке:
1) ПАТ «Оранта» повністю виконало свій обов`язок з виплати страхового відшкодування, перерахувавши позивачці 159’163,60 грн. Вказана сума становить різницю між визначеною ним ринковою вартістю автомобіля (308’650,00 грн.) та вартістю придатних залишків фактично знищеного автомобіля (149’486,40 грн.).
2) Необґрунтованими є доводи позивачки щодо обов`язку відповідача-1 доплатити 90’836,40 грн., адже вказана сума визначена експертом не із розрахунку вартості залишків фактично знищеного автомобіля, а із застосуванням умовного математичного розрахунку, що не враховує ринкову вартість та ліквідність придатних до використання частин автомобіля.
3) Позовна вимоги про стягнення витрат на лікування підлягає частковому задоволенню у розмірі 1’259,30 грн. Решта суми відшкодуванню не підлягає у зв`язку із наданням позивачкою нечитабельного чеку про придбання ліків та придбанням препарату, призначеного для профілактики або лікування супутніх захворювань.

Аргументи відповідача-2.
Відповідач-2 подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив таке:
1) Заявлена до стягнення сума шкоди у розмірі 90’640,00 грн. є необґрунтованою.
2) Витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля у розмірі 5’800,00 грн. не можуть бути відшкодовані у повному обсязі, адже наданий доказ нібито понесення витрат у розмірі 3’300,00 грн. є неналежним та недопустимим.
3) Сума моральної шкоди є завищеною та непосильною для відповідача-2. Відповідач-2 погоджується на здійснення виплати моральної шкоди у розмірі 10’000,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
23.03.2025 о 19:30 год. у селі Малі Підліски Львівського району Львівської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Opel Insignia д.н.з. НОМЕР_1 був не уважним, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_2 , обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Пасажири автомобіля Renault Clio ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали легкі тілесні ушкодження.
У зв`язку з цим, постановою Володимирського міського суду Волинської області від 09.06.2025 у справі №154/2148/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Зі змісту вказаної постанови прослідковується, що за фактом ДТП 03.05.2025 було відкрито кримінальне провадження №12025141380000570, за результатами проведення якого слідчий ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області 24.05.2025 виніс постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.
У межах вказаного кримінального провадження призначалася судова транспортно-товарознавча експертиза та було підготовлено Висновок експерта №СЕ-19/114-25/12539-АВ від 13.08.2025, згідно із яким:
- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Clio д.н.з. НОМЕР_2 , 2016 року випуску внаслідок ДТП, становить 340’640,00 грн.;
- ринкова вартість цього автомобіля з урахуванням наявних пошкоджень (в пошкодженому стані) становить 76’508,30 грн.;
- мінімальна вартість відновлювального ремонту цього автомобіля в цінах станом на дату ДТП становить 419’365,92 грн.
Судом встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 2017 року народження звернулися за медичною допомогою до КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», де:
- ОСОБА_4 було поставлено діагноз «Забій лівої кисті» із необхідністю застосування гіпсової іммобілізації та проведення медикаментозного лікування із застосуванням таких препаратів як Диклоберл, Вазофор кватро, Езомер (консультаційний висновок спеціаліста від 23.03.2025);
- ОСОБА_5 проведено рентгенографію, ультразвукове дослідження та поставлено основний діагноз «Струс головного мозку. Забійна гематома чола. ЗЧМТ» та супутній діагноз «Забій грудної клітки» (виписний епікриз з медичної карти №2560, консультаційний висновок спеціаліста від 25.03.2026, результати рентгенологічного дослідження №33413 та №34301, результат ультразвукового дослідження).
У матеріалах справи наявні фіскальні чеки, які підтверджують факт понесення відповідних витрат на лікування та проведення обстежень внаслідок ДТП, на загальну суму 1’915,03 грн.
Крім того, позивачка на підтвердження понесення витрат на евакуацію автомобіля, пошкодженого відповідачем-2, надала платіжну інструкцію на суму 3’300,00 грн., де у призначенні платежу вказано: «оплата послуг евакуатора згідно рахунку №БН від 29.03.2025, ОСОБА_4 . Без ПДВ», а також квитанцію компанії з евакуації автомобілів від 23.03.2025 на суму 2’500,00 грн.
Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача-2 була застрахована у ПАТ «Оранта» згідно зі страховим полісом №227243915.
Сторонами не заперечується та обставина, що після ДТП позивачка звернулася до відповідача-1 із заявою про виплату страхового відшкодування, а ПАТ «Оранта» вирішила виплатити страхове відшкодування у розмірі 159’163,60 грн., що вбачається зі змісту листа №09-02-22/5619 від 02.07.2025. Вказану суму відповідач-1 перерахував позивачці 02.07.2025, що підтверджується випискою по банківському рахунку від 10.09.2025.
При виплаті страхового відшкодування ПАТ «Оранта» керувалася Звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №51113 від 27.06.2025, згідно із яким ринкова вартість автомобіля становить 308’650,00 грн., вартість відновлювального ремонту дорівнює 450’964,33 грн., а також Висновком №51113/1 від 27.06.2025, відповідно до якого вартість придатних залишків становить 149’486,40 грн.
У ході розгляду справи ПАТ «Оранта» подала клопотання про призначення у справі судової експертизи, посилаючись на те, що у матеріалах справи наявні два протилежні висновки експертів. Вказане клопотання було задоволено судом, а на виконання ухвали суду Львівський НДІСЕ підготував Висновок експерта №5101-Е від 19.02.2026, відповідно до якого:
- ринкова вартість автомобіля Renault Clio д.н.з. НОМЕР_2 до ДТП становить 340’640,00 грн.;
- вартість відновлювального ремонту цього автомобіля становить 425’033,76 грн.;
- вартість пошкодженого автомобіля після ДТП становить 74’854,42 грн.

ОЦІНКА СУДУ.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі – Закон №3720-IX) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Судом встановлено, що 23.03.2025 з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки Opel Insignia д.н.з. НОМЕР_1 та цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована ПАТ «Оранта», сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю марки Renault Clio д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано пошкоджень.
З матеріалів справи вбачається, що власником пошкодженого автомобіля є чоловік позивачки – ОСОБА_6 . Вказане підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автомобіля НОМЕР_3 від 09.07.2021. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.
За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Позивачка є володільцем транспортного засобу в силу закону, адже є дружною власника пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. Тому вона має право на звернення до суду із цим позовом. При цьому суд враховує, що у ході розгляду справи жодна із сторін не ставила під сумнів право позивачки на володіння автомобілем, а відповідач-1 взагалі здійснив виплату страхового відшкодування на картковий рахунок позивачки.
Заподіяння шкоди автомобілю Renault Clio д.н.з. НОМЕР_2 зумовило звернення позивачки до ПАТ «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №3720-IX встановлено, що у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи.
За результатами розгляду заяви позивачки відповідач-1 виплатив їй страхове відшкодування у розмірі 159’163,60 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом.
Позивачка не погодилася із розміром відшкодування, проведеного ПАТ «Оранта», та звернулася до суду із цим позовом, посилаючись на обґрунтування позовних вимог на Висновок експерта №СЕ-19/114-25/12539-АВ від 13.08.2025. Виходячи із відомостей цього висновку позивачка переконана, що відповідач-1 повинен доплатити їй 90’836,40 грн., а відповідач-2 – забезпечити повне відшкодування шкоди у розмірі 90’640,00 грн., яка розрахована як різниця між ринковою вартістю автомобіля до ДТП (340’640,00 грн.) та розміром страхового відшкодування, яке має здійснити відповідач-1 (250’000,00 грн. (159’163,60 + 90’836,40)).
Відповідач-1 заперечив проти задоволення вимог позивачки, вважаючи, що виплатив страхове відшкодування у повному розмірі, на підтвердження чого надав Звіт №51113 від 27.06.2025 та Висновок вартості придатних залишків №51113/1 від 27.06.2025.
Наявність у матеріалах справи двох оцінок вартості пошкодженого автомобіля, зумовило задоволення судом клопотання ПАТ «Оранта» про призначення судової експертизи та направлення Львівському НДІСЕ матеріалів справи для проведення транспортно-товарознавчої експертизи. Висновок за результатами проведення такої експертизи за №5101-Е від 19.01.2026 наявний у матеріалах справи.
Проаналізувавши зміст результатів усіх трьох оцінок вартості пошкодженого транспортного засобу, суд зазначає таке.
Згідно із частиною 1 статті 28 Закону №3720-IX транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Суд констатує, що автомобіль Renault Clio д.н.з. НОМЕР_2 слід вважати знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищувала ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання ДТП до його пошкодження. Вказане вбачається зі змісту усіх наявних у матеріалах справи висновків експертів та звіту про оцінку, а також було підтверджено у судовому засіданні під час допиту судовим експертом, який підготував Висновок №5101-Е від 19.01.2026 на виконання ухвали суду.
Частиною 2 статті 28 Закону №3720-IX встановлено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У ході розгляду справи позивачка та відповідач-1 висловлювали взаємні заперечення щодо того, яку саме оцінку слід брати до уваги під час вирішення питання про розмір страхового відшкодування за знищення автомобіля.
З цього приводу суд зазначає, що згідно із Висновком експерта №СЕ-19/114-25/12539-АВ від 13.08.2025, підготовленим у межах кримінального провадження, та Висновком експерта №5101-Е від 19.01.2026, підготовленим на виконання ухвали суду у цій справі, ринкова вартість автомобіля до ДТП становить 340’640,00 грн.
Водночас, ринкова вартість автомобіля до ДТП згідно з наданим ПАТ «Оранта» Звітом №51113 від 27.06.2025 є меншою та становить 308’650,00 грн.
Зважаючи на те, що на противагу наданій відповідачем-1 оцінці однакова вартість автомобіля визначена одночасно двома висновками експертів, суд доходить висновку, що у цій справі ринкову вартість автомобіля до ДТП слід визначати у розмірі 340’640,00 грн. згідно із оцінкою Висновків №СЕ-19/114-25/12539-АВ від 13.08.2025 та №5101-Е від 19.01.2026. При цьому суд враховує, що ПАТ «Оранта» не висловлювало жодних заперечень в частині ринкової вартості автомобіля, визначеної у межах судової експертизи, призначеної у цій справі саме за його клопотанням.
Що стосується вартості автомобіля після пошкодження внаслідок ДТП, яка має значення для визначення розміру страхового відшкодування згідно із частиною 2 статті 28 Закону №3720-IX, то суд зазначає, що не може взяти до уваги значення, викладені у Висновку №СЕ-19/114-25/12539-АВ від 13.08.2025 (76’508,30 грн.) та Висновку №5101-Е від 19.01.2026 (74’854,42 грн.).
При визначенні вказаних сум судові експерти виходили із загальної формули встановлення ринкової вартості автомобіля, передбаченої пунктом 7.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Мін`юсту № 142/5/2092 від 24.11.2003 (надалі – Методика), припускаючи, що автомобіль є пошкодженим, а його ремонт є економічно доцільним.
Однак, як було встановлено судом та підтверджено судовим експертом під час допиту, транспортний засіб є фактично знищеним. Відтак, вартість аварійно пошкодженого автомобіля повинна визначатися або як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ, як це передбачено пунктом 7.18 Методики. На необхідності застосування саме такого порядку розрахунку наголошує ПАТ «Оранта».
Слід зазначити, що під час проведення допиту судовий експерт пояснив суду, що він не розраховував вартість залишків фактично знищеного автомобіля, оскільки йому не було поставлено такого запитання.
У матеріалах справи єдиною оцінкою, яка визначає вартість залишків знищеного автомобіля, є наданий відповідачем-1 Висновок №51113/1 від 27.06.2025. Відповідно до його змісту вартість придатних залишків становить 149’486,40 грн. Саме вказану суму суд вважає за необхідне застосувати при вирішенні спору між сторонами.
Підсумовуючи викладене вище, суд доходить висновку, що розмір страхового відшкодування, який має здійснити відповідач-1, становить 191’153,60 грн. (340’640,00 - 149’486,40). Оскільки він виплатив позивачці лише 159’163,60 грн., то зобов`язаний здійснити на її користь доплату у розмірі 31’990,00 грн. (191’153,60 – 159’163,60).
Таким чином, позовна вимога про стягнення з ПАТ «Оранта» страхового відшкодування за пошкодження майна підлягає частковому задоволенню у розмірі 31’990,00 грн.

Позивачкою також заявлено до стягнення із ПАТ «Оранта» 1’915,03 грн. витрат на лікування.
Згідно із частиною 1 статті 21 Закону №3720-IX страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом.
У матеріалах справи наявне підтвердження здійснених позивачкою витрат на лікування, а саме відповідні фіскальні чеки. Відповідач-1 визнає наявність у нього обов`язку відшкодувати позивачці лише 1’259,30 грн. таких витрат та при цьому заперечує у виплаті 655,73 грн.
Надаючи оцінку відповідним запереченням, суд зазначає, що у ПАТ «Оранта» наявний обов`язок відшкодувати позивачці витрати на лікування у повному розмірі. Відмова виплатити 528,23 грн. на придбання медичних препаратів через нечитабельність чеку є безпідставною, враховуючи, що у матеріалах справи наявний такий чек і з його змісту можливо встановити препарати, які придбавалися позивачкою. У ході розгляду справи відповідач-1 не висловлював заперечень щодо змісту такого чеку.
Щодо відмови у виплаті 127,50 грн. через те, що, на думку відповідача-1, придбаний препарат призначений для лікування супутніх захворювань або профілактику, то вона є необґрунтованою. Частиною 4 статті 21 Закону №3720-IX передбачено, що не підлягають відшкодуванню витрати на лікування захворювань, клінічних станів потерпілої фізичної особи, які не мають клінічно вираженої картини перебігу, не підтверджені клінічними методами діагностики та/або не є наслідком дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідач-1 не довів у встановленому порядку, що витрати у розмірі 127,50 грн. на придбання лікувального препарату підпадають під випадки, коли витрати на лікування не відшкодовуються згідно із частиною 4 статті 21 Закону №3720-IX. При цьому він чітко не конкретизував підставу відмови, вказавши, що призначений препарат призначений для лікування супутніх захворювань або профілактики.
Таким чином, позовна вимога про стягнення із ПАТ «Оранта» 1’259,30 грн. витрат на лікування підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог, заявлених до відповідача-2, то суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відповідно до пункту 8.2 Методики вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження , якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.
Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля згідно з усіма наявними у матеріалах справи оцінками не менша за ринкову вартість автомобіля, то фактичний розмір шкоди (вартість матеріального збитку) визначається ринковою вартістю автомобіля на момент ДТП, яка становить 340’640,00 грн.
Зважаючи на це, а також враховуючи, що відповідальність страховика у спірних правовідносинах обмежена різницею між ринковою вартістю транспортного засобу до його пошкодження і після пошкодження, що становить 191’153,60 грн., суд доходить висновку, що відповідач-2 зобов`язаний забезпечити повне відшкодування завданої позивачці шкоди у розмірі 149’486,40 грн. (340’640,00 – 191’153,60).
Позивачка заявила до стягнення із відповідача-2 меншу суму у розмірі 90’640,00 грн. Відтак, враховуючи межі заявлених позовних вимог саме вказана сума підлягає стягненню із відповідача-2.
Формулюючи висновок про обов`язок відповідача-2 відшкодувати завдану шкоду у повному розмірі, суд враховує ту обставину, що у позивачки залишаються залишки автомобіля вартістю 149’486,40 грн.
У цьому контексті слід звернути увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.06.2023 у справі №125/1216/20, згідно із якими у разі, якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, то потерпілий має передати залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останньої відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Виходячи із викладеного, у позивачки наявний обов`язок, а у відповідача-2 право вимагати передати залишки автомобіля Renault Clio д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 149’486,40 грн.
У матеріалах справи відсутні докази передачі таких залишків, що однак не виключає стягнення судом завданої матеріальної шкоди, оскільки чинне законодавство не покладає на потерпілу сторону обов`язку передати залишки транспортного засобу до отримання коштів на відшкодування матеріальної шкоди (подібний висновок міститься у постанові Харківського апеляційного суду від 14.04.2026 у справі №638/13107/25).
Відповідні висновки, на думку суду, одночасно дозволять виконати приписи статті 1194 ЦК України стосовно повного відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, а також упередить її незаконне збагачення за рахунок залишків автомобіля, які мають певну вартість.
Варто також зазначити, що позивачка не заперечує проти передачі залишків знищеного автомобіля та готова здійснити таку передачу особі, винній у заподіянні шкоди.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача-2 витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля у розмірі 5’800,00 грн., то суд відмовляє у задоволенні вказаної позовної вимоги, позаяк така заявлена до неналежного відповідача, а саме до ОСОБА_2 .
Уже згаданою вище частиною 2 статті 28 Закону передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума:
- матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;
- документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
У постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №756/5460/23 викладено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.
Враховуючи, що обов`язок відповідача-1 виплатити страхове відшкодування у розмірі 191’153,60 грн. не перевищує страхову суму на здійснення страхової виплати у разі пошкодження транспортного засобу (250’000,00 грн.), то саме на ПАТ «Оранта» покладається обов`язок здійснити відшкодування позивачці витрат на евакуацію автомобіля.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача-2 моральної шкоди, то така підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Абзацом 2 частини 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як стверджує позивачка, внаслідок ДТП вона переживала за здоров`я сина, який постраждав під час зіткнення автомобілів, та позбавлена можливості використовувати транспортний засіб, що утруднює добирання до роботи та підвезення сина до школи. Зміни у звичному ритмі життя сім`ї, ускладнення побутових процесів та тривожність за здоров`я дитини стали джерелом її моральних страждань. Таким чином, вона оцінює завдану їй та її малолітньому сину моральну шкоду у розмірі 50’000,00 грн.
Відповідач-2 заперечив проти повного задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та погодився на стягнення із нього 10’000,00 грн. Він вказав, що його дохід за останні шість місяців становить 54’559,18 грн., що підтверджується Довідкою про доходи від 17.02.2026, а разом із ним проживає його теща пенсійного віку, яка потребує постійного догляду та лікування, що підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб у житловому будинку, пенсійним посвідченням, відповідними медичними документами. Крім того, відповідач-2 страждає на хронічний бронхіт і гіпертонічну хворобу згідно із Довідкою позаштатної постійно діючої ВЛК від 28.02.2024, та потребує постійного медичного лікування згідно із наданими медичними документами про огляд у лікарів.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає, що в результаті ДТП позивачці беззаперечно було завдано моральної шкоди, що проявилося як у душевних стражданнях внаслідок пережитого за своє здоров`я та здоров`я своєї дитини. Крім того, відсутність справного автомобіля очевидно ускладнило життя позивачки та обмежило можливості вільного пересування.
Разом з тим, суд вважає, що обрахований позивачкою розмір моральної шкоди є занадто завищеним, таким, що не відповідає ступеню перенесених страждань.
Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції № 35-13/797 від 13.05.2004) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.
Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи №752/17832/14-ц (постанова від 15.12.2020), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, завданих відповідачем-2, їх тривалості, наслідків та інших негативних впливів, зважаючи на життєві обставини відповідача-2, суд дійшов висновку, що з останнього необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 2’000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності, справедливості та співмірності.
При формулюванні таких висновків суд враховує, що відповідач-2 погодився на виплату 10’000,00 грн. моральної шкоди. Проте слід зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати до стягнення визнану стороною суму моральної шкоди, якщо за результатами аналізу суті спору та наявних у справі доказів дійде висновку, що такий розмір є завищеним.
Слід зазначити, що обсяг відповідальності відповідача-2 у цій справі майже у два рази більший від того, що заявила до стягнення позивачка. Відповідно, визнаючи обов`язок оплатити 10’000,00 грн. моральної шкоди, відповідач-2 вочевидь не враховував дійсного розміру його зобов`язання перед позивачкою. За таких обставин покладення на нього обов`язку оплатити визнані ним 10’000,00 грн. було б несправедливим.
Сума моральної шкоди у розмірі 10’000,00 грн., на переконання суду, не відповідає вимогам розумності, справедливості та співмірності.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог до відповідача-1 та відповідача-2, судовий збір за подання позову підлягає стягненню на користь позивачки із відповідача-1 у розмірі 339,05 грн. та із відповідача-2 у розмірі 926,40 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Оскільки відповідач-1 поніс витрати на проведення судової експертизи у цій справі у розмірі 27’565,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №72627 від 27.11.2025, а позовні вимоги до нього задоволені частково, то судові витрати розподіляються між ним та позивачкою пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, із позивачки на користь відповідача-1 підлягають стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі 17’490,12 грн. Решта витрат на проведення судової експертизи у розмірі 10’075,08 грн. покладаються на відповідача-1.
Керуючись статтями 2, 133, 134, 137, 141, 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –
у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7д; код ЄДРПОУ 00034186) на користь ОСОБА_4  ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 31990,00 грн. страхового відшкодування, 1915,03 грн. витрат на лікування та 339,05 грн. судового збору.
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4  ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 90640,00 грн. майнової шкоди, 2000,00 грн. моральної шкоди та 926,40 грн. судового збору.
4. Стягнути з ОСОБА_4  ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7д; код ЄДРПОУ 00034186) 17 490,12 грн. витрат на проведення судової експертизи.
5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_4 , адреса проживання:  АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса проживання:  АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», адреса місцезнаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7д; код ЄДРПОУ 00034186.
Повне судове рішення складено 26 травня 2026 року.

Головуючий        Борачок М.В.