Справа № 523/6218/26
Провадження №2/523/4826/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

"03" червня 2026 р.   м.Одеса 

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судових засідань Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 523/6218/26 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Оборотова Ю.Р. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 19.10.1995 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору № 10649 купівлі – продажу нерухомого майна від 19.10.1995 року. Даний договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований 20.10.1995 в ОМБТІ та РОН за № 432 стр. 127 кн. 17к.
 
При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивач передала відповідачу суму у розмірі 1224300000,00 крб. вартості квартири, відповідач прийняла грошові кошти, виселилась з вищевказаної квартири та передала її покупцю у володіння та розпорядження.
Однак, у березні 2026 року позивач дізнався, що не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю у вигляді вищевказаної квартири, оскільки Договір № 10649 купівлі – продажу нерухомого майна від 19.10.1995 року, укладений на Одеській товарній біржі не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір купівлі – продажу нерухомого майна № 10649 від 19.10.1995 року укладений на Одеській товарній біржі.
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.
Представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи за її відсутності та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб – порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.
Представник третьої особи Одеської товарної біржі в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 19.10.1995 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний факт підтверджується Договором № 10649 купівлі – продажу нерухомого майна укладеного 19 жовтня 1995 року на Одеській товарній біржі відповідно до ЗУ «Про товарну біржу».
Зазначений договір купівлі – продажу був зареєстрований на Одеській товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований 20.10.1995 в ОМБТІ та РОН за № 432 стр. 127 кн. 17к.
14.10.2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб за актовим записом № 855. В результаті укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 від 14.10.2000 року.
Спірний договір був підписаний сторонами 19 жовтня 1995 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.
Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі – продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
На час укладення вищевказаного договору купівлі – продажу у жовтні 1995 року позивачу не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі – продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі – продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь – які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі – продажу квартири в АДРЕСА_1 , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі – продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1995 році, позивач придбав квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі – продажу і підлягають задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі – продажу дійсним.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договору № 10649 купівлі – продажу нерухомого майна від 19 жовтня 1995 року.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву представника позивача Оборотової Юлії Романівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним – задовольнити. 
Визнати дійсним Договір № 10649 купівлі – продажу нерухомого майна, а саме житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19 жовтня 1995 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_3 , з однією сторони, ОСОБА_6 з іншої сторони, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим номером 432 на сторінці 127 книга 17к від 20 жовтня 1995 року. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 – 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Дата складення повного тексту судового рішення 11 червня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер