ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/790/26
381/152/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куліковських А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю,
установила:
У січні 2026 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 7/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення № 4 площею 22,6 кв.м, що є приміщенням групи А2 житлового будинку, що належало на підставі власності її батьку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги позову, обґрунтовані тим, що позивач зареєстрована та постійно фактично проживає у вказаному в житловому будинку понад десять років до теперішнього часу, що підтверджується відомостями про її зареєстроване місце проживання, відомостями з місця проживання та може бути підтверджене свідками, її сусідами. 
Шлюб між батьками позивача був розірваний та її батько проживав окремо, 11.01.1976 він уклав повторний шлюб із ОСОБА_3 . 
Після розірвання шлюбу між батьками позивача Фастівський міський народний суд Київської області рішенням від 27.12.1983 здійснений поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому проживає позивач, та визнано право власності на 7/16 частин житлового будинку за батьком позивача ОСОБА_2 , право власності на 9/16 частин житлового будинку визнано за матір`ю позивача ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 .
Після її смерті позивач успадкувала 9/16 частин зазначеного житлового будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 .
Після його смерті за заявою дружини батька позивача ОСОБА_3 . Таращанська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу. 
ОСОБА_3 прийняла у спадок належні батьку позивача за життя земельну ділянку площею 2,66 га та грошові вклади. 
Спільних з батьком позивача чи власних дітей ОСОБА_3 не мала. 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Дружина батька позивача ОСОБА_3 за життя склала заповіт на житловий будинок в с. Лук`янівка Білоцерківського району, та земельну ділянку площею 0,25 га та земельні ділянки площею 1,9764 га та 1,53 га, що розташовані в с. Лук`янівка Білоцерківського району Київської області.
Заповіт не містить розпорядження спадкодавця щодо 7/16 частин житлового будинку, що належали батьку позивача.
27.12.2021 року приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області відкрив спадкову справу № 211/2022 на спадкове майно у вигляді житлового будинку у в с. Лук`янівка Білоцерківського району та земельних ділянок. 
Позивач стверджує, що 7/16 частин житлового будинку, що належали батьку позивача, ніким не успадковано, спадкоємці відсутні. Фактично ця спадщина ніким не прийнята, спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_3 відсутні, правонаступництво не відбулося. 
Позивач зазначає, що вона дізналась про те, що право власності на 7/16 частин ні за ким не зареєстровано, лише в 2024 році.
Позивач повідомляє, що приміщення зазначеного житлового будинку складаються з відокремлених груп А1 та А2.
Згідно із технічним паспортом на житловий будинок, приміщення групи А1 складаються з приміщення № 1 – веранда площею 9,3 кв.м, приміщення № 2 – котельня площею 4 кв.м, приміщення № 3 – коридор площею 7,9 кв.м, приміщення № 4 – кімната площею 13,5 кв.м та веранда – приміщення І площею 6,3 кв.м, які належать на праві власності позивачу ОСОБА_1 , згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 15.03.1991, реєстровий № 633, виданим державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори. 
Приміщення групи А2 житлового будинку складаються з приміщення № 1 – коридор площею 5,3 кв.м; приміщення № 2 – кухня площею 8,9 кв.м; приміщення № 3 – санвузол площею 2,0 кв.м; приміщення № 4 – кімната площею 22,6 кв.м; приміщення № 5 – кімната площею 11,3 кв.м. 
Згідно із довідкою Фастівського бюро технічної інвентаризації від 05.07.2024 року, 7/16 частин житлового будинку наразі зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 28.12.1983 року, зареєстрованого Фастівським БТІ 11.08.1998 р. в книзі № 65. 
Позивач повідомляє, що вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та фактично проживає в 7/16 частинах житлового будинку понад 10 років як власник та утримує їх. У вказаному будинку наявні газопостачання, електроенергія, інтернет, водопостачання. Договори з надання комунальних послуг укладені на її ім`я, вона оплачує комунальні послуги з 2001 року по теперішній час, заборгованість за комунальні послуги відсутня. 
З огляду на це позивач вважає, що вона за набувальною давністю набула право на вказане нерухоме майно.
Вказане стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 11 лютого 2026 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження. 
Крім того, суд витребував у Таращанської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також суд витребував у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
09.02.2026 від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. на адресу суду надійшла копія матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .
10.03.2026 від Філії №2 Київського обласного державного нотаріального архіву надійшла копія матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .
11.02.2026 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 09.03.2026.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 09 березня 2026 року продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, розгляд справи відклав на 30.03.2026.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 30 березня 2026 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 20.04.2026 року.
20.04.2026 суд здійснив допит свідків, заслухав пояснення позивача, представників позивача та відповідача, розгляд справи відкладено на 18.05.2026.
18.05.2026 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 15.06.2026.
Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені та просила його задовольнити. Додатково пояснила суду, що весь час за життя батька і після його смерті вона відкрито користувалась житловою кімнатою, стосовно якої подала цей позов до суду, здійснювала ремонт, перепланування, сплачувала комунальні послуги та інші платежі.
На запитання суду повідомила, що весь час вона знала про те, що це приміщення перебуває у власності її батька. Вона почала ним користуватись, коли там були «голі стіни», пізніше добудувала до цього приміщення інші приміщення і ця кімната наразі розташована посеред належного їй житлового будинку. Позивачка була знайома із мачухою ОСОБА_5 , підтримувала з нею спілкування. Мачуха ніколи не претендувала на це житлове приміщення і не заявляла про свої права на нього.
Також на запитання суду пояснила, що їй було відомо, що спадкоємцями за законом після смерті її батька є вона та її ОСОБА_6 . Оскільки це житлове приміщення у неї ніхто не витребовував, тому вона користувалась ним, жила у ньому та робила там ремонти.
Представник позивача адвокат Притула Є.О. у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що зазначені у ньому та просила задовольнити позов повністю. Додатково зазначила про те, що після смерті батька позивачки остання протягом більше десяти років вільно, постійно, безперервно та безспірно користувалась належним йому на праві власності з 2005 року приміщенням № 4, яке становить 7/16 частин житлового будинку, інші 9/16 якого належать позивачці. Також представник позивача наголосила, що позивач постійно проживає у цьому будинку, а також користується та утримує в тому числі і означене приміщення, яке наразі розташоване посеред належного їй будинку, оскільки позивач здійснила добудову. Позивач ставиться весь час до вказаного майна як до власного, цей будинок є її єдиним місцем проживання. Договори з надання комунальних послуг укладені з 2005 року, на електропостачання встановлені два лічильника.
Крім цього, представник позивача зазначила, що мачуха позивачки померла у 2021 році. За життя вона склала заповіт, у якому зазначила розпорядження лише стосовно земельної ділянки, яка отримана спадкоємцями. Протягом 20 років не було спорів стосовно вказаної частини житлового будинку. Спадкоємців у батька позивачки, крім позивачки та її мачухи, не було. У мачухи позивачки спадкоємців за законом немає.
У 2024 році у позивачки виникла потреба оформлення документів на земельну ділянку. В цей час їй стало відомо, що співвласником є її батько. До цього позивач не знала кому належить, зокрема спірна частина житлового будинку, її батьку чи мачусі. Позивач вважала себе власником цього майна. Пізніше позивач звернулася до нотаріуса з метою встановлення спадкоємців. Нотаріус видав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно.
Позивачка спілкувалась з батьковою дружиною (мачухою), їздила до неї.
Оскільки ніхто не володів цією кімнатою, тому позивач вважала її безхазяйним майном та відкрито володіла ним понад 10 років. На момент заволодіння ним позивач не знала, що є особи, які можуть претендувати на нього як власники.
Представник відповідача Фастівської міської ради Київської області Шатківський О.К. у судовому засіданні зазначив, що міська рада як орган місцевого самоврядування не перешкоджає громадянам у здійсненні їхніх прав, тому покладається на розсуд суду під час вирішення цієї справи. За результатами вирішення цієї справи судом відповідач буде обирати як діяти далі, тому позов визнати не може.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомив про те, що він є членом вуличного комітету та знає позивачку з дитинства. Вона весь час проживала у спірному будинку. Її батько одружився вдруге і поїхав проживати до іншого населеного пункту. Не пам`ятає чи після свого одруження позивачка продовжила проживати в цьому будинку, чи переїздила до чоловіка, але пам`ятає, що вона проживає безперервно близько 10-12 чи навіть 15 років. Батько позивачки помер близько 10 років тому. Після одруження батько кілька разів приїздив до спірного будинку. Свідок точно не знає скільки разів, але точно пам`ятає, що це було 8 років тому, коли помер син позивачки і батько приїздив на похорон онука. Свідок додав, що позивач хороша господиня, доглядає за будинком, боргів та зауважень від сусідів не має.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , повідомила про те, що вона є однокласницею та сусідкою позивачки. Їй відомо, що позивач будує та здійснює ремонти у будинку. За часів дитинства позивачки її батько одружився вдруге та поїхав. Він кілька разів приїздив на день народження, а також на похорон дружини і бабусі. Не пам`ятає точно чи він приїздив, мабуть 5-10 років тому, час від часу. Позивач весь час проживає у цьому будинку. 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомив про те, що він є сусідом позивачки з 1979 року. Позивач ходила до школи разом із його старшою сестрою. Мати позивачки померла, коли вона була школяркою. Батько час від часу навідувався, він був одружений вдруге, мав іншу сім`ю. Після одруження позивач проживала у цьому будинку з чоловіком. Її діти ходили до школи. Син помер, донька одружилась і поїхала. Батько позивачки помер у двохтисячних роках.
Перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд встановив таке.
Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 , у графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , а в графі «мати» – ОСОБА_11 (а.с. 19 т. 1).
Згідно з відомостями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 21.02.1986 уклали шлюб, про що відділ ЗАГС Фастівського міськвиконкому Київської області здійснив актовий запис № 56, прізвище позивача « ОСОБА_13 » змінено на « ОСОБА_14 » (а.с.18 т. 1).
Згідно з відомостями свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 розірваний 18.04.1990, про що відділ ЗАГС Фастівського міськвиконкому Київської області здійснив актовий запис № 77). Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишилося « ОСОБА_14 » (а.с.17 т. 1).
Згідно з відомостями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 28.09.1990 уклали шлюб, про що відділ ЗАГС Фастівського міськвиконкому Київської області здійснив актовий запис № 398, прізвище позивача « ОСОБА_14 » змінено на « ОСОБА_17 »(а.с.16 т. 1).
Згідно з відомостями свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 , шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_16 розірваний 18.02.1998,про що відділ РАЦС Фастівського міськвиконкому Київської області здійснив актовий запис № 33. Прізвище позивача після розірвання шлюбу змінено на « ОСОБА_14 » (а.с.15 т. 1).
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Фастівської міської ради № 15 від 21.01.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дійсно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 06.07.1988 р. та фактично проживає за вказаною адресою з 20.06.1984 р. (а.с. 10 т. 1).
Згідно з актом з місця проживання від 28.05.2025, складеного головою КООН мікрорайону Кадлубиця м. Фастів Скурською Людмилою, ОСОБА_1 проживає у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 понад десять років, користується та утримує житловий будинок та земельну ділянку (а.с. 20 том 1).
Згідно з відомостями будинкової книги № 8 (а.с. 47 т.1), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 40 том 1).
Згідно з довідкою Фастівського бюро технічної інвентаризації Фастівської міської ради № 347 від 05.07.2024, згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 р. житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано: 9/16 частин будинку на ім`я ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Новохатньою Т.П., державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 15.03.1991 року, р.633, зареєстрованого Фастівським БТІ 15.03.1991 р. в книзі № 65, р.7608; 7/16 частин будинку – на ім`я ОСОБА_2 на підставі Рішення Фастівського міського суду від 28.12.1983 р., справа № 2-629/1983, зареєстрованого Фастівським БТІ 11.08.1998 р. в книзі № 65, р.7608 (а.с. 49 т.1). 
Згідно з відомостями платіжних квитанцій, ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги за адресою АДРЕСА_3 , починаючи з 2008 р. (а.с. 94-186 т.1).
Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 10.09.2001, укладеної між Фастівською філією по експлуатації газового господарства ВАТ «Київоблгаз» м. Фастів та ОСОБА_15 , внесено зміни до Договору № 202 від 10.09.1961 р., де ОСОБА_15 зазначена як споживач ( а.с. 187 т.1).
Відповідно до Договору № 200564532 від 11.07.2014 , укладеного ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_1 про користування електричною енергією, ОСОБА_1 зазначена споживачем на об`єкті: 9/16 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності (а.с. 194-188 т.1). 
Згідно з відомостями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_19 11.01.1976 уклали шлюб, про що сіль ЗАГС с. Лук`янівка Таращанського району Київської області здійснив актовий запис № 1, прізвище ОСОБА_20 змінено на « ОСОБА_13 » (а.с.61 т.2).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що Виконком Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області склав актовий запис про смерть № 6 від 10.05.2006 (а.с. 60 т.2).
Після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_3 звернулась із заявою до Таращанської державної нотаріальної контори від 03.11.2006 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 60 т.2).
Згідно із довідкою Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області для прийняття спадщини № 559 від 02.11.2006, ОСОБА_2 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований: АДРЕСА_4 (a.c. 5 т. 2).
Згідно із довідкою Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області для прийняття спадщини № 560 від 02.11.2006, ОСОБА_3 фактично прийняла спадкове майно від покійного чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5 т.2).
Відповідно до Витягу Таращанської районної державної нотаріальної контори Таращанського району Київської області про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7152197 від 03.11.2006, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 41009933. Спадкодавець – ОСОБА_2 (a.c. 8 т.2).
Відповідно до Витягу Таращанської районної державної нотаріальної контори Таращанського району Київської області про реєстрацію в Спадковому реєстрі №7719224 від 13.12.2006, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину № 41009933. Спадкодавець – ОСОБА_2 , спадкоємець – ОСОБА_3 (a.c. 10 т.2).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , про що Таращанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) склав актовий запис про смерть № 556 від 02.11.2021 (а.с. 3 т.2).
Згідно зі змістом заповіту від 04.03.2015, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області Смоліженко В.М., зареєстрованого у реєстрі за № 01, належне ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , майно – будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_4 , вона заповіла громадянці ОСОБА_21 ; державний акт на земельну ділянку (пай) серії РЗ № 309809 заповіла племінниці ОСОБА_22 (а.с. 4 т.2). 
Згідно із заповітом від 30.05.2019, посвідченим секретарем виконавчого комітету Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області Смоліженко В.М., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розпорядилась належним їй майном та заповіла ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , земельну ділянку, розташовану за адресою Київська область, Фастівський район, Дорогинська сільська рада, кадастровий номер 3224983300:02:005:0017 з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», площею 1,9764 га (а.с. 8 т.2).
Відомості Інформаційної довідки № 71037536 від 27.12.2022 зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданої приватним нотаріусом Овраменко Л.В. у зв`язку з відкриттям спадкової справи (параметри запиту: ОСОБА_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), свідчать, що на день звернення позивача із заявою про прийняття спадщини за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 5 т.2).
Відповідно до Витягу приватного нотаріуса Овраменко Л.В. про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71037611 від 27.12.2022, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 70095292. Спадкодавець – ОСОБА_3 (a.c. 6 т.2).
Також суд дослідив у судовому засіданні надані нотаріусом та філією обласного архіву на вимогу суду спадкові справи після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).
Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав ? це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Набуття права власності – це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.
При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.
За твердженням позивачки спірна частина житлового будинку на праві власності належала її батьку. Батько позивачки після розірвання шлюбу з її матір`ю уклав шлюб із ОСОБА_3 . Позивач мала приязні стосунки з мачухою, час від часу спілкувалась з нею, приїздила на гостини.
Позивач повідомила суду, що користувалась спірною частиною житлового будинку з доброї волі її батька. За його згодою та з його допомогою вона здійснила ремонт та переобладнання (змінила планування) належної батьку частини будинку, а також облаштувала його на власний розсуд та весь час безперервно та відкрито користувалась ним, проживала у ньому, здійснювала його обслуговування та оплачувала усі комунальні послуги.
З пояснень ОСОБА_1 та її представника суд встановив, що позивачці було відомо, що після смерті її батька спадкоємцями за законом були вона та її мачуха ОСОБА_3 . 
Мачуха за життя ніколи не висловлювала свою незгоду із тим, що позивач без достатніх правових підстав користується спірною частиною будинку, а також не вимагала її повернення, не вчиняла будь-яких інших дій, спрямованих на позбавлення позивачки права користування цим нерухомим майном. 
Водночас мачуха не прийняла у спадок це майно після смерті свого чоловіка. Позивачка також не вчиняла дій на прийняття означеного майна у спадок після смерті свого батька.
У поданому до суду позові про визнання права власності на вказану частину будинку за набувальною давністю на підставі 344 ЦК України позивачка стверджує, що має право на визнання за нею права власності за набувальною давністю на цей об`єкт нерухомості, оскільки більше десяти років після смерті її батька безперервно та відкрито користувалась ним, сплачувала комунальні послуги, проводила ремонтні роботи.
З огляду на вказане суд зазначає таке.
Згідно із статтею 328 ЦК України, набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, суд виходить з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. 
Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. 
Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності – добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк становить десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, та у постановах Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 462/1720/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 23 грудня 2025 року у справі № 535/885/23.
Ураховуючи встановлені судом обставини про те, що спірною частиною житлового будинку, яка належала на праві власності її батьку, позивач користувалась з його згоди, а після його смерті фактично з мовчазної згоди мачухи (дружини батька), суд доходить висновку про те, що фактично між вказаними особами існувала угода/домовленість на право користування позивачкою цим об`єктом нерухомості.
Водночас позивач знала і повинна була знати за умови добросовісної поведінки, що вона користується цією частиною житлового будинку неправомірно, без належних правових підстав. Вона знала власників цього майна та користувалась майном з їхньої волі.
Суд встановив, що після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема спірну частину житлового будинку, на яку претендувала також мачуха позивачки як спадкоємець першої черги – дружина спадкодавця.
Про вказану обставину позивачці було відомо і позивач на власний розсуд розпорядилась своїми правами та не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька.
Водночас суд враховує, що за свідченнями позивачки її мачуха та батько постійно проживали разом на день його смерті. 
З огляду на це суд вважає, що у вказаних правовідносинах відсутня безумовна умова набуття права власності на майно – добросовісність заволодіння майном, а тому таке право не підлягає задавненню.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття позивачем права власності за набувальною давністю.
Ураховуючи наведене відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивачка, як вона зазначає, як володілець майна, знала що на це майно претендують інші особи, зокрема її мачуха – дружина батька.
Отже, у цих правовідносинах позивачці було відомо, що об`єкт давнісного володіння має власника та не є безхазяйною річчю (яка не має власника або власник якої невідомий), позивачці було відомо хто є або може бути власником цього об`єкта.
Давність володіння є добросовісною, якщо особа під час заволодіння майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником.
Суд зазначає, що по суті доводи цього позову зводяться до того, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги спадкування, але спадщину після смерті батька не прийняла. Довідавшись, що мачуха не оформила свої спадкові права на спірне нерухоме майно та у неї відсутні спадкоємці за законом, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Саме такими обставинами обґрунтована позовна заява.
Зазначене унеможливлює визнання права власності за набувальною давністю.
Суд наголошує, що позивачка не є добросовісним набувачем спірних частин будинку, право власності на які просить визнати за набувальною давністю, а сам по собі факт користування позивачкою цим майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. 
Протягом зазначеного позивачкою часу у неї було наявне право користування цим нерухомим майном, а не право власності на нього. 
Сам по собі факт користування позивачкою спірною частиною житлового будинку, утримання її, здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не може бути підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю (постанова Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 337/4725/18).
Крім цього, суд зауважує, що позивач обрала неправильний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи встановлені обставини цієї справи та їх підтвердження належними та достатніми доказами, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог цього позову та відсутність правових підстав для його задоволення.
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Реквізити учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Фастівська міська рада Київської області, ЄДРПОУ- 34446857, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.
Повне судове рішення складене 06.07.2026.

Суддя        Сніжана АНАПРІЮК