УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року
м. Київ
справа № 302/422/21
провадження № 61-6310ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колотуха Іван Олексійович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 квітня 2026 року у справі за позовом Хустської окружної прокуратури, в інтересах держави, до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Міжгірського районного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа за позовом Хустської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області,   ОСОБА_1 про визнання наказу недійсним та витребування земельної ділянки.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2021 року було відкрито провадження у даній справі, яка в подальшому розглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій та була повернута на новий розгляд до суду першої інстанції постановою Верховного Суду 
від 22 січня 2025 року.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2025 року позовну заяву Хустської окружної прокуратури в інтересах держави залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: подання доказів внесення на депозитний рахунок Міжгірського районного суду грошових коштів у розмірі вартості земельної ділянки, оцінки(експертно-грошова оцінка) якої здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
На виконання вимог вказаної ухвали заявник направив до суду письмові пояснення щодо необхідності внесення коштів, в яких зазначає, що вважає ухвалу про залишення позовної заяви без руху необґрунтованою, з тих підстав, що позов було подано до суду 21 квітня 2021 року та ухвалою суду від 19 травня 2021 року було відкрито провадження в справі, яка в подальшому неодноразово розглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій та була повернута на новий розгляд до суду першої інстанції постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року. На час подання позову до суду, яке відбулось до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ, позовна заява відповідала вимогам чинного процесуального закону.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2025 року позовну заяву керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави визнано неподаною та повернуто позивачеві, на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 квітня 2026 року апеляційну скаргу Хустської окружної прокуратури задоволено.
Ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2025 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний суд виходив з того, що положення процесуального закону, а саме частини четвертої статті 177 та частини другої статті 185 ЦПК України не мають зворотню дію в часі, а також суд першої інстанції не звернув увагу, що провадження у цій справі було відкрито вже раніше та повернув позовну заяву на підставі частини другої статті 185 ЦПК України, чим порушив норми процесуального права, передбачені пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України.
06 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колотуха І. О. засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 квітня 2026 року.
У касаційній скарзі представник заявника просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи касаційну скаргу передано Тітову М. Ю. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Зайцеву А. Ю., Коротенко Є. В.
У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю. 
20 травня 2026 ро здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та вказану касаційну скаргу передано Ігнатенку В. М. 
(судді-доповідачу), судді, які входять до складу колегії: Ситнік О. М., Фаловська І. М.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ мають зворотню дію в часі та зобов`язують прокурора внести кошти на депозитний рахунок суду для продовження розгляду справи.
Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційні скарги та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (частина третя та четверта статті 3 ЦПК України).
Частиною першою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2021 було відкрито провадження в справі, яка в подальшому неодноразово розглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій та була повернута на новий розгляд до суду першої інстанції постановою Верховного Суду 
від 22 січня 2025 року.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2025 року позовну заяву Хустської окружної прокуратури в інтересах держави залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: подання доказів внесення на депозитний рахунок Міжгірського районного суду грошових коштів у розмірі вартості земельної ділянки, оцінки(експертно-грошова оцінка) якої здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
На виконання вимог ухвали про залишення без руху позовної заяви, позивачем було подано додаткові пояснення, в яких Хустською окружною прокуратурою було висловлено позицію, що дані зміни в законодавстві було прийнято після подання позивачем позовної заяви та відкриття провадження у справі, а оскільки закон зворотної дії в часі немає, то вимога про внесення суми вартості спірного майна є безпідставною.
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни в частину четверту статті 177 та частину статті 185 ЦПК України.
Так, частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Частину другу статті 185 ЦПК України доповнено наступним: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».
В прикінцевих та перехідних положення Закону №4292-ІХ зазначено, що такий має зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Статтею 58 Конституції України закріплено один з найважливіших принципів юриспруденції - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з частин третьої та четвертої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Тобто, за загальним правилом ті факти та правовідносини, які мали місце до набрання чинності законодавчих змін будуть врегульовані законом, який діяв на час настання тих подій.
Проаналізувавши прикінцеві та перехідні положення Закону України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», слід констатувати, що такі мають зворотну дію в часі саме в двох випадках: в умовах та порядку компенсації та щодо обчислення та перебігу граничного строку, які по своїй суті є нормами матеріального права.
Водночас, законодавством не передбачено, що положення процесуального закону, а саме частина четверта статті 177 та частина друга статті 185 ЦПК України, мають зворотну дію в часі.
Крім того, суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, 
пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, визнав позовну заяву неподаною та повернув таку, при цьому не звернув увагу, що провадження у цій справі було відкрито вже раніше.
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо залишення позовної заяви без руху та в подальшому - визнання неподаною та повернення позовної заяви, оскільки не врахував, що норми Закону України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» мають зворотну дію в часі саме щодо матеріальних норм, однак не щодо процесуальних.
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм надана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу представника заявника на те, що питання щодо дії часі положення статті 177 ЦПК України вже розглядалось у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2026 року у справі № 363/1481/25 та зазначено, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не передбачено зворотню дію у часі положень частини четвертої статті 177 ЦПК України, та суд першої інстанції не має правових підстав для залишення позовної заяви прокурора без руху на підставі положень частини четвертої статті 177 ЦПК України, якщо нова її редакція набула чинності вже після відкриття провадження у справі, а відтак, і не має правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Колотухи І. О. є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колотуха Іван Олексійович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 квітня 2026 року у справі за позовом Хустської окружної прокуратури, в інтересах держави, до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скарги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська