ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року
м. Київ

справа № 760/19626/23

провадження № 61-7027св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,
треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша Київська державна нотаріальна контора, П`ята Київська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Білошапкою Оксаною Василівною, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року у складі судді Коробенка С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 05 травня 2025 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша Київська державна нотаріальна контора, П`ята київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 після смерті якого відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , які належали йому на праві приватної власності, та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходилися в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України»).

Вказував, що за життя його батько заповіту не склав, а тому спадщина, що відкрилася після його смерті, спадкувалася за законом. Він є спадкоємцем першої черги після смерті батька, а відповідач, як рідний брат померлого, є спадкоємцем другої черги за законом.

15 березня 2018 року за заявою ОСОБА_2 державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 154/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 

06 липня 2018 року державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В. відповідачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані за реєстровими № 5-310, № 5-311, на спадкове майноОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходилися в АТ «Державний ощадний банк України».

Посилався на те, що строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька він пропустив з поважних причин, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/5492/20, яким йому було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

У встановлений рішенням суду тримісячний строк він звернувся доП`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумова В. В. від 27 липня 2023 року йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом з посиланням на те, що свідоцтва на спадкове майно 06 липня 2018 року вже були видані відповідачу.

Позивач вважав, що видача свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 є протиправним, оскільки порушує правила черговості прийняття спадкового майна та його права, як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька, а тому вони підлягають скасуванню. У зв`язку зі скасуванням свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно, скасуванню підлягає і реєстрація права власності на спадкове майно (2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ) за відповідачем.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 липня 2018 року за реєстровим № 5-310, видане державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (спадкова справа № 154/2018);
- визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 липня 2018 року за реєстровим № 5-311 видане державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АТ «Ощадний банк України» (спадкова справа № 154/2018);
- скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 липня 2018 року, реєстровий номер № 5-310, видане державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В. на ім`я ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_4 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (спадкова справа № 154/2018).
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 липня 2018 року, реєстровий номер № 5-311, видане державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В. на ім`я ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_4 на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АТ «Ощадний банк України» (спадкова справа № 154/2018).
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не усунутий від права на спадкування, не відмовився від прийняття спадщини, строк для подання заяви про прийняття спадщини продовжено судом, така заява подана до нотаріальної контори. Видача відповідачу,який є спадкоємцем другої черги, оспорюваних свідоцтв про право на спадщину є протиправним, оскількипорушує правила черговості прийняття спадкового майна та права  ОСОБА_1 як спадкоємця першої черги після смерті батька.

Районний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 за відповідачем, оскільки рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності, є підставою для внесення відповідного запису про припинення права власності на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

У грудні 2024 року ОСОБА_3 , як правонаступник ОСОБА_2 , звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3  на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення районного суду при апеляційному перегляді не встановлено.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_3 про пропуск позивачем визначеного рішенням суду тримісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи № 154/2018 заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_4 була подана 28 червня 2023 року. Отже, позивач виконав вимоги щодо прийняття спадщини в межах установленого рішенням суду строку.

Апеляційний суд зазначив, що оскільки позивач подав заяву про прийняття спадщини в межах додаткового строку, встановленого судом, він набув права на спадщину, а видача свідоцтв відповідачу була передчасною і порушила його права. Отже, свідоцтва про право на спадщину, видані спадкоємцю наступної черги, за наявності спадкоємця попередньої черги, підлягають визнанню недійсними на підставі статті 1301 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Суд апеляційної інстанції вважав безпідставними посилання ОСОБА_3 на те, що рішення районного суду порушує її права як спадкоємця ОСОБА_2 , оскільки вона, як правонаступник відповідача, має право оскаржувати рішення районного суду в межах доводів, які стосуються його прав та обов`язків. Проте права ОСОБА_2 на спадщину були реалізовані з порушенням прав позивача як спадкоємця першої черги після смерті  ОСОБА_4 . Суд зазначив, що скасування свідоцтв про право на спадщину необхідне для відновлення порушених прав позивача і не створює для неї необґрунтованих обмежень, оскільки її спадкові права як дружини відповідача не включають майно, яке було оформлене з порушенням закону.

Апеляційний суд залишив без розгляду заяву ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, оскільки ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, помер після ухвалення районним судом рішення, а про застосування строку позовної давності під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Білошапка О. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 05 травня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У червні 2025 року касаційна скарга  ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Білошапкою О. В., надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України; клопотання заявника про зупинення дії рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року задоволено та зупинено дію оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження.

У липні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Білошапкою О. В., мотивована тим, що позивач пропустив визначений рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/5492/20 тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки із заявою до нотаріуса звернувся 27 липня 2023 року, що підтверджується постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумова В. В. від 27 липня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому не набув права на спадщину. Проте ОСОБА_2 , на час видачі нотаріусом оспорюваних свідоцтв про право на спадщину, прийняв спадщину та успадкував майно у встановленому законом порядку, не порушивши правил черговості спадкування за законом. 

На думку заявника, апеляційний суд безпідставно залишив без розгляду її заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вона звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року на підставі частини першої статті 352 ЦПК України, набувши статусу спадкоємця відповідача після ухвалення судом першої інстанції рішення. Крім того, суд апеляційної інстанції не замінив відповідача його правонаступником у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а розглянув скаргу особи, яка не брала участі у справі, права якої були порушені оскаржуваним рішенням суду.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішення представник ОСОБА_3 - адвокат Білошапка О. В., вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 19 березня 2025 року у справі № 521/6095/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень представник ОСОБА_3 - адвокат Білошапка О. В., вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві 06 січня 2018 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , які належали йому на праві приватної власності, та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходилися в АТ «Ощадний банк України».

ОСОБА_1 є сином померлого та спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 , брат померлого, є спадкоємцем другої черги за законом.

15 березня 2018 року за заявою ОСОБА_2 державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 154/2018 (номер у Спадковому реєстрі 62143117) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В. 06 липня 2018 року  ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані за реєстровими № 5-310, № 5-311, на спадкове майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходилися в АТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/5492/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - П`ята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Вказане рішення суду набрало законної сили відповідно до вимог статті 273 ЦПК України.

28 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумова В. В. від 27 липня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії  ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходилися в АТ «Ощадний банк України» та належали ОСОБА_4 який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки 06 липня 2018 року за реєстровими номерами 5-310, 5-311 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я рідного брата померлого - ОСОБА_2 , як спадкоємця другої черги.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга  ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Білошапкою О. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1296 ЦК України).

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно із якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Крім того, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку із видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Порушення у зв`язку із видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними

Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 383/258/21 та інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, обґрунтовано виходив із того, що оскільки позивач не усунутий від права на спадкування, не відмовився від прийняття спадщини, строк для подання заяви про прийняття спадщини продовжено судом та така заява подана до нотаріальної контори, то видача відповідачу  ОСОБА_2 , який є спадкоємцем другої черги, оспорюваних свідоцтв про право на спадщину є протиправним, оскільки порушує правила черговості спадкування за законом та права  ОСОБА_1 як спадкоємця першої черги після смерті батька.

Установивши, що оспорювані свідоцтва про право на спадщину, видані на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АТ «Ощадний банк України»спадкоємцю другої черги, порушує право позивача на спадкування після смерті його батька як спадкоємця першої черги, суди дійшли правильних висновків про наявність правових підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 06 липня 2018 року № 5-310 та № 5-311, виданих П`ятою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_4 , а саме на: 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АТ «Ощадний банк України».

При цьому районний суд правильно зазначив, що рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності, є підставою для внесення відповідного запису про припинення права власності на нерухоме майно. Відтак, вимоги ОСОБА_1  про скасування державної реєстрації права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 за відповідачем задоволенню не підлягають. 

Апеляційний суд правильно відхилив посиланняОСОБА_3 на пропуск позивачем визначеного рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/5492/20 тримісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи № 154/2018 заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 була подана 28 червня 2023 року за вх. № 812/02-14.

При цьому відповідно до матеріалів спадкової справи № 154/2018 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 27 липня 2023 року подав до П`ятої Київської державної нотаріальної контори заяву за вх. № 982/02-14, в якій просив видати на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , за результатами розгляду якої 27 липня 2023 року державний нотаріусП`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумов В. В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

При цьому згідно із частиною першою статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не постановивши окрему ухвалу про залучення до участі у справі ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте з огляду на мотиви апеляційного суду та доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції розглянув її апеляційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року саме як правонаступника відповідача у порядку процесуального правонаступництва. При цьому в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 12 лютого 2025 року апеляційний суд не вказував, що апеляційна скарга ОСОБА_3 подана як особою, яка не брала участі у справі.

З огляду на вимоги частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав. Зазначене ніяк не впливає на законність судового рішення.

За таких обставин, посилання касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що апеляційний суд безпідставно залишив без розгляду її заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тлумачення змісту частини третьої статті 267 ЦК України дає підстави для висновку, що нею встановлено суб`єктивні межі застосування позовної давності. Зокрема, позовна давність не може бути застосована судом за відсутності відповідної заяви сторони у спорі, оскільки без такої заяви суд не вправі застосовувати позовну давність за власною ініціативою за жодних обставин.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

З огляду на приписи частини першої статті 44 та частини четвертої статті 12 ЦПК України, саме на учасників судового процесу покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права, а також ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21) зазначила, що суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін.

Оскільки  ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, він не був об`єктивно позбавлений можливості заявити про застосування позовної давності, помер після ухвалення районним судом рішення, ОСОБА_3 , як його правонаступник, повинна діяти в межах процесуальної поведінки відповідача.

Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належно повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін, проте за фактичних обставин цієї справи обставини, які позбавили відповідача зробити таку заяву були відсутні.

Це узгоджується із частиною другою статті 55 ЦПК України, згідно з якою усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, доводи апеляційної скарги вказаних висновків апеляційного суду не спростовують.

Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій надали правильну оцінку спірним правовідносинам та правильно застосували до них норми матеріального права.

Посилання заявника у поданій нею касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 19 березня 2025 року у справі № 521/6095/17, є безпідставними, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Отже, доводи касаційної скарги  ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Білошапкою О. В., не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судами обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2025 року зупинено дію рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, тому дію вказаного рішення суду першої інстанції слід поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Білошапкою Оксаною Василівною, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 травня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк