ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
КОПІЯ

ВСТУПНА ЧАСТИНА 

Єдиний унікальний номер судової справи №678/749/26
Номер провадження №1-кп-678-104/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2026 року        селище Летичів 

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого - судді       ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання    ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Летичів обвинувальний акт, який складений слідчим слідчого відділення відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області капітаном поліції ОСОБА_3 і затверджений 12 травня 2026 року прокурором Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 22 квітня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026243300000117, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, інвалідність відсутня, учасника бойових дій, раніше не судимого, про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, 
учасники судового провадження: 
прокурор         ОСОБА_4 , 
обвинувачений        ОСОБА_5 , 
його захисник – адвокат       ОСОБА_6 , 

ВСТАНОВИВ:

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ, СТАТТЯ ЗАКОНУ УКРАЇНИ ПРО КРИМІНАЛЬНУ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ, ЩО ПЕРЕДБАЧАЄ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА КРИМІНАЛЬНЕ ПРАВОПОРУШЕННЯ, ВИННИМ У ВЧИНЕННІ ЯКОГО ВИЗНАЄТЬСЯ ОБВИНУВАЧЕНИЙ 

1. Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року (справа №678/477/25), яка набрала законної сили 06 травня 2025 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Незважаючи на вказану постанову суду, з якою ОСОБА_5 був належним чином ознайомлений, маючи реальну можливість її виконувати в частині позбавлення права керування транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 129-1 Конституції України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ухилився від виконання постанов суду, які набрали законної сили, та продовжував керувати транспортним засобом.
Так, 21 березня 2026 року о 23 год. 59 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою невиконання постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року (справа №678/477/25), яка набрала законної сили 06 травня 2025 року, в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, діючи умисно, всупереч рішенню суду, підриваючи авторитет органів правосуддя України, будучи позбавленим права на керування транспортними засобами, порушуючи п.п. 2.1 (А), п.п. 2.9 (А) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі – Правила дорожнього руху), та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», перебуваючи у селищі Летичів по вул. Богдана Хмельницького, 1 Хмельницького району Хмельницької області, здійснив керування транспортним засобом, а саме електроскутером - електромопедом марки «Форте» та був зупинений працівниками відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, якими було складено відносно ОСОБА_5 протокол серії ЕРП1 №620954 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 22 березня 2026 року за ч. 2 ст. 130 КУпАП, за розглядом якого, 06 квітня 2026 року постановою Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №678/504/26), яка набрала законної сили 21 квітня 2026 року, ОСОБА_5 визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Тобто, 21 березня 2026 року ОСОБА_5 у селищі Летичів, по вул. Богдана Хмельницького, 1 Хмельницького району Хмельницької області умисно не виконав постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року (справа №678/477/25), яка набрала законної сили 06 травня 2025 року, в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили. 
2. Окрім цього, постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2026 року (справа №678/504/26), яка набрала законної сили 21 квітня 2026 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. 
Незважаючи на вказану постанову суду, з якою ОСОБА_5 був належним чином ознайомлений, маючи реальну можливість її виконувати в частині позбавлення права керування транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, в порушення вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 129-1 Конституції України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ухилився від виконання постанови суду, яка набрала законної сили, та продовжував керувати транспортним засобом.
Так, 22 квітня 2026 року близько 10 год. 40 хв. ОСОБА_5 з метою невиконання постанови Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №678/504/26) від 06 квітня 2026 року, яка набрала законної сили 21 квітня 2026 року, в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, діючи умисно, повторно, всупереч рішенню суду, підриваючи авторитет органів правосуддя України, будучи позбавленим права на керування транспортними засобами, порушуючи п.п. 2.1 (А) Правил дорожнього руху та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», перебуваючи у селищі Летичів по вул. Володимира Великого, поблизу домоволодіння №55/1, Хмельницького району Хмельницької області, керував транспортним засобом, а саме трактором марки «Беларус» (з номером трактора 12026891) та був зупинений працівниками відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, якими було складено відносно ОСОБА_5 постанову серії ЕАН №7067515 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 22 квітня 2026 року за ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Отже, 22 квітня 2026 року ОСОБА_5 у селищі Летичів, по вул. Володимира Великого, поблизу домоволодіння №55/1, Хмельницького району Хмельницької області умисно, повторно не виконав постанову Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №678/504/26) від 06 квітня 2026 року, яка набрала законної сили 21 квітня 2026 року, в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати. 
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили. 

ІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ 

3. Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є доведеною сукупністю зібраних органом досудового розслідування доказів, обвинувачений повністю визнав свою вину, тому, враховуючи його особу, 1 обставину, яка пом`якшує покарання – щире каяття, і 2 обставини, які обтяжують покарання – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння й вчинення злочину повторно, те, що адміністративні стягнення у виді штрафу обвинуваченим не сплачені, просить призначити за ч. 1 ст. 382 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки, покласти виконання ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не заявляє, витрати на залучення експерта відсутні, цивільний позов не заявлявся. 
4. Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, визнав повністю і беззаперечно, під час допиту підтвердив фактичні обставини, які зазначені у обвинувальному акті, не ставить під сумнів кваліфікацію своїх дій та зібрані органом досудового розслідування докази, щиро кається у вчиненому та просить його суворо не карати, підтвердив суду, що про судові рішення, якими його позбавлено права керування транспортними засобами, йому було відомо, але такі не виконав. 
5. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 – адвокат ОСОБА_6 просить суд врахувати відомості про особу обвинуваченого, який молодого віку, має на утриманні 4 малолітніх дітей, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, є учасником бойових дій, повне визнання своєї вини і щире каяття, тому просить призначити йому покарання з урахування зазначених обставин. 

ІIІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ ЩОДО РОЗГЛЯДУ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ В ПОРЯДКУ, ВИЗНАЧЕНОМУ Ч. 3 СТ. 349 КПК УКРАЇНИ

6. Прокурор, обвинувачений і його захисник зазначили, що в обвинувальному акті вірно викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, ці обставини вони не оспорюють і вважають недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. 
7. Суд з`ясував, що учасники провадження правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються і немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
8. Судом проведено допит обвинуваченого, досліджено матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, процесуальні рішення щодо речових доказів, тощо. 
9. У зв`язку із цим на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 

ІV. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ 

10. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
11. У абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
12. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. 
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. 
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. 
13. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. 
Питання про призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
14. Законодавець у ч. 1 ст. 382 КК України визначив, що умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. 
Отже, вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 382 КК України відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами. 
15. ОСОБА_5 повністю і беззаперечно визнав вину, щиро кається, не одружений, на утриманні має 4 малолітніх дітей (учасники судового провадження дану обставину не ставлять під сумнів), офіційно не працює, інвалідність відсутня, є учасником бойових дій, не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, неодноразово притягувався поліцейськими до адміністративної відповідальності, раніше не судимий, за місцем проживання компрометуючих даних на нього не надходило і до адміністративної відповідальності органом місцевого самоврядування не притягався, не перебуває на диспансерному обліку в лікарів нарколога, психіатра. 
16. Органом досудового розслідування і судом встановлено, що у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття. 
17. Органом досудового розслідування встановлено, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 є: за епізодом від 21 березня 2026 року - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (п. 13); за епізодом від 22 квітня 2026 року – вчинення злочину особою повторно (п. 1). 
Суд дані обставини вважає встановленими, їх наявність не заперечував й ОСОБА_5 . 
18. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_5 , обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі в середній межі санкції вказаної статті закону України про кримінальну відповідальність (з урахуванням ч. 2 ст. 63 КК України). 
При цьому, прокурор зазначив і проти цього не заперечував обвинувачений, що накладені на ОСОБА_5 у справах про адміністративні правопорушення адміністративні стягнення у виді штрафів є не сплаченими, тому суд погоджується із тим, що застосування покарання у виді штрафу за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 382 КК України, є недоцільним. 
19. Суд переконаний, що призначення саме такого покарання ОСОБА_5 буде справедливим, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 

V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ ЩОДО ПИТАНЬ, ЯКІ ВИРІШУЮТЬСЯ СУДОМ ПРИ УХВАЛЕННІ ВИРОКУ ТА ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНУ, ЯКИМИ КЕРУВАВСЯ СУД 

20. Цивільний позов не заявлявся, витрати на залучення експерта відсутні, запобіжний захід не обирався. 
21. Питання про речові докази суд вирішує згідно вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, зокрема, трактор, який переданий на відповідальне зберігання обвинуваченому – вважати повернутим за належністю, диск із відеозаписами – залишити при матеріалах справи. 
22. Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
У формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, викладено ті обставини, які зазначені у обвинувальному акті, адже їх повністю і беззаперечно визнав обвинувачений. 

Керуючись ст.ст. 2, 7, 30-32, 84-86, 91-94, 107-108, 110, 337, 349, 368-371, 373-374, 376, 392-395, 532 КПК України, 

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 

УХВАЛИВ: 

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
На ОСОБА_5 , як особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, покласти обов`язки, передбачені п. 1 і п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: 
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати. 
Цивільний позов не заявлявся, витрати на залучення експерта – відсутні. 
Речові докази: 
транспортний засіб – трактор марки «Беларус» (з номером трактора 12026891), який переданий на зберігання користувачу ОСОБА_5 – вважати повернутим за належністю;
DVD-диск із відеозаписами, який зберігається при матеріалах кримінального провадження – залишити при матеріалах справи. 
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Летичівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили. 
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 
Копію вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. 

Суддя      підпис     ОСОБА_1 

Суддя            ОСОБА_1