Справа 556/1159/26  
Номер провадження 2-а/556/35/2026  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И    

20.05.2026.
Володимирецький районний суд Рівненської області в скоалі:
головуючого судді - Котик Л.О.,
при секретарі - Соловей Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови серії ЕНА №7038248 від 17.04.2026 по справі про адміністративне правопорушення, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови серії ЕНА №7038248 від 17.04.2026 по справі про адміністративне правопорушення.
Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17.04.2026 відносно нього складено постанову, серії ЕНА №7038248 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його визнано винним за ч.2 ст.126 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності в розмірі 3400 грн.
Вважає вищевказану постанову незаконною та необгрунтованою з наступних підстав.
На місці зупинки поліцейський із позивачем ніякого розгляду справи щодо адміністративного правопорушення не проводив та ніяких постанов не оголошував позивачу. Повістку та/або належне оповіщення про місце, час розгляду даного правопорушення ОСОБА_1 від уповноважених на те осіб у законний спосіб не отримував. Тільки в кінці інциденту, попередньо не повідомивши, поліцейські надали копію оскаржуваної постанови. Про те, що ймовірно поліцейськими УПП в Рівненській області, складено постанову про адміністративне правопорушення відносно позивача за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП ОСОБА_1 стало відомо вже після ознайомлення (прочитання) з постановою на наступний день. 
Дану постанову складено за його відсутності та не роз`яснено йому його права, що суперечить вимогам ст. ст.255, 256, 268 КУпАП В той же час, розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП було проведено без його повідомлення, що не тільки грубо суперечить вимогам чинного законодавства, але й позбавило останнього можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, в т.ч., зокрема, право на захист. Таким чином, про можливість надати будь-які пояснення ОСОБА_1 було невідомо. Позивачу було вручено уже по факту винесену постанову, серії ЕНА № 7038248 від 17.04.2026. 
Також зазначив, що у п. 5 надрукованої на технічному пристрої оскаржуваної постанови міститься виправлення синьою ручкою часу вчинення правопорушення, що суперечить п. 9 розділу 4 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. При цьому з даного виправлення не вбачається хто робив таке виправлення, коли та чи є це виправлення дійсним, що також робить такий доказ не допустимим.
На підставі вищевикладеного, просить позовні вимоги задовольнити.
Вказаний позов надійшов до суду - 24 квітня 2026 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.
01.05.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, де зазначено що 17.04.2026, о 00 год. 38 хв. на а/д М-07 КИЇВ-КОВЕЛЬ-ЯГОДИН, 343 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки «KIA CEED» з номерним знаком НОМЕР_1 , будучи особою, яка не отримувала посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП. 
Звертають увагу суду на зазначення в пункті 5 “Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: ...” відомостей “17.04.2026 00:59:09 ДОРОГА А/Д М-07 КИЇВ-КОВЕЛЬ-ЯГОДИН…”. При внесенні даних відомостей патрульним поліцейським, старшим сержантом поліції ОСОБА_2 допущено описку в зазначені хвилини та секунди часу. Просять зазначення у фабулі постанови серії ЕНА №7038248 від 17.04.2026 в пункті 5 “Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: ...” - “17.04.2026 00:59:09 ДОРОГА А/Д М-07 КИЇВ-КОВЕЛЬ-ЯГОДИН…”, вважати опискою. При цьому вважають вірним зазначення у даній фабулі відомостей в пункті 5 “Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: ...” - ““17.04.2026 00:38:00 ДОРОГА А/Д М-07 КИЇВ-КОВЕЛЬ-ЯГОДИН…”. Дана обставина повністю підтверджується доданими до відзиву відеозаписами відеореєстратора зі службового транспортного засобу. Просять суд, врахувати правову позицію щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, яка уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №537/1214/17 (провадження № К/9901/17897/18), адже дана описка не спростовує порушення позивачем вимог Правил Дорожнього руху України.
Відповідно до п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Посвідчення водія видається відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340, «Про затвердження Положень про порядок видачі посвідчення водія і допуск громадян до керування транспортними засобами». Згідно з даним Положенням, відсутність відмітки у посвідченні водія про право керування транспортним засобом відповідної категорії, забороняє водієві керувати транспортним засобом даної категорії, тому за таке порушення передбачена відповідальність, як за керування транспортним засобом без посвідчення водія (ст. 126 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення), незалежно від його навичок водіння. Особи, відповідальні за технічний стан і експлуатацію транспортних засобів, не повинні допускати до керування цими транспортними засобами осіб, що не мають при собі водійського посвідчення, яке дає право на керування цим видом транспортних засобів (виключенням є тільки керування транспортним засобом особою, яка навчається водінню). Згідно з терміном «Водій» інструктор з водіння незважаючи на те, що він сидить на пасажирському сидінні, є водієм. Він під час навчання водінню зобов`язаний мати при собі посвідчення водія відповідної категорії, а особа, яка навчається водінню, повинна мати при собі документ, що посвідчує її вік, знати та виконувати вимоги ПДР (розділ 24 ПДР), а також не повинна мати медичних протипоказань щодо керування транспортним засобом. 
Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Згідно п. 1.10 ПДР України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортних засобом, тимчасовий талон на право керування транспортних засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Представником позивача Печончик О.В. не додано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження закінчення навчання та складання його довірителем у територіальному сервісному центрі МВС теоретичних і практичних іспитів, а також отримання ним посвідчення водія відповідної категорії на момент зупинки транспортного засобу під керуванням останнього.
Також, звертають увагу суду на те, що в позовній заяві позивач та його представник не заперечують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а обґрунтовують позовні вимоги лише надуманими підставами для скасування постанови, серії ЕНА №7038248 від 17.04.2026 року. 
До матеріалів відзиву долучаються відеоматеріали із портативних відеореєстраторів патрульних поліцейських та відеоматеріал з відеореєстратора службового транспортного засобу.
Звертають увагу суду на фрагмент clip-7 з 03 хв. 18 сек. по 05 хв. 00 сек на якому чітко відображено розгляд адміністративних матеріалів за ч. 2 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , безпосередньо з участю останнього. Дані відеоматеріали є доказами в справі про адміністративне правопорушення в розумінні статті 251 КУпАП. Такої ж думки притримується Верховний Суд у своїй постанові по справі №536/583/17 від 14.02.2018 р. 
З огляду на викладене, поліцейський виявив порушення ПДР, на яке належним чином відреагував, результатом чого стало винесення постанови ЕНА №7038248 від 17.04.2026 року в справі про адміністративні правопорушення, а твердження позивача викладені у позовній заяві є хибними та такими, які фактично націлені на уникнення від відповідальності.
Також зазначили, що до позовної заяви не було надано жодних доказів, які б підтвердили обставини, що позивач не вчиняв адміністративне правопорушення.
Щодо правомірності винесення постанови.
Зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7038248 від 17.04.2026 року винесеної щодо ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказані технічні пристрої, на які проводився відеозапис - 471202, 472192. Просить суд, у разі виявлення неточностей або недостатності відомостей в оскаржуваній постанові, що не спростовує порушення позивачем вимог Правил Дорожнього руху України, врахувати аналогічну правову позицію щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, яка уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №537/1214/17 (провадження № К/9901/17897/18). Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 24.12.2019 р. по справі №459/1801/17. 
Отже, наведені позивачем пояснення в позові не є обґрунтованою та доведеною підставою скасування оскаржуваної постанови, так як, ніяким чином не заперечують факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 без посвідчення водія відповідної категорії на момент зупинки ТЗ працівниками поліції, а саме на момент 17.04.2026 року. Вважають, адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що обставини на які посилається позивач по справі є надуманими, такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені жодним доказом та вводять суд в оману. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності. 
На підставі наведеного, просить у задоволенні позову відмовити.
18.05.2026 від представника позивача – адвоката Печончика О.В. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що з відзивом на позовну заяву повністю не погоджуються та вказують на таке: 
1. У п. 5 надрукованої на технічному пристрої оскаржуваної постанови серії ЕНА № 7038248 має місце виправлення часу: « 17.04.2026 00:38:00», а у п. 6 приєднаної до оскаржуваної постанови квитанції про сплату штрафу зазначено час: « 17.04.2026 00:59:05», де вказаний час у постанові суперечить часу на наявних у матеріалах справи відеозаписах: - "00:38:00". 
2. У п. 5 надрукованої на технічному пристрої оскаржуваної постанови серії ЕНА № 7038248 та у п. 6 приєднаної до оскаржуваної постанови квитанції про сплату штрафу зазначено прізвище: «Водій ОСОБА_3 », тоді як постанова складена відносно « ОСОБА_1 » тобто маємо два різні прізвища; 
3. У п. 5 надрукованої на технічному пристрої оскаржуваної постанови, серії ЕНА № 7038248 та у п. 6 приєднаної до оскаржуваної постанови квитанції про сплату штрафу зазначено: «особою яка на отримувала посвідчення водія, де швидше за все там має бути «не»; 
4. У п. 5 надрукованої на технічному пристрої оскаржуваної постанови серії ЕНА № 7038248 та у п. 6 приєднаної до оскаржуваної постанови квитанції про сплату штрафу зазначено: «Технічний пристрій на який велася відеофіксація 71202, 472192.», незрозуміло взагалі, на який технічний засіб велася відеофіксація, зазначено 71202, 472192, що не дає можливості повністю ідентифікувати пристрій на який проводилась відеофіксація події яка мала місце 17.04.2026 року. 
5. У долученому до відзиву диску міститься одинадцять відеофайлів із розривами (фрагментами), що порушує їх безперервність відповідно п.5 Розділу ІІ ІНСТРУКЦІЇ із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС №1026 від 18.12.2018 року, що говорить про можливий вплив, монтаж, підміну інформації на них. 
6. Привертає увагу суду, щодо такого: працівник поліції запитав: Чи бажаєте скористатися будь-якими переліченими вище правами?, на що довіритель відповів: Я то бажаю, але в такий час не можу..., що не було враховано працівниками поліції, тобто працівники поліції не забезпечили права на захист. 
7. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
На підставі вищенаведеного, просять відхилити відзив на позовну заяву, а позовні вимоги задовольнити повністю.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивачача – адвоката Печончика О.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.
Відповідач просить прийняти рішення з врахуванням відзиву на позовну заяву, та відмовити у задоволенні позову.
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст. 229 КАС України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.04.2026 поліцейським роти 5 (з обслуговування м. Сарни) батальйону 1 (з обслуговування м. Рівне) полку УПП в Рівненській області Державної патрульної служби старшим сержантом поліції Онищуком С.В. винесено постанову, серії ЕНА №7038248 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.126 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керував 17.04.2026, о 00:59:09 (виправлено синім чорнилом ручки на 00:38:00) по а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин транспортним засобом, марки KIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, яка не отримала посвідчення водія відповідної категорії,чим порушив п.2.1.а Правил дорожнього руху України – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення - є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з пунктом 23.5 ПДР, під час буксирування на жорсткому або гнучкому зчепленні за кермом буксированого транспортного засобу повинен перебувати водій.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14,  керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно із ч.2 ст.126 КУпАП вбачається, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ст.251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно положень частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до частини другої статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За правилами частини третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі статті 124-1 - 126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію , поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року.
Згідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Тобто, у даному випадку випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається, а виноситься працівником поліції постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху
Згідно положень частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.
Щодо неточностей у хвилинах та секундах вчиненого правопорушення, зазначених у пункті 5 постанови, серії ЕНА №7038248 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - “Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: ...” відомостей “… 00:59:09 …”, які внесені патрульним поліцейським, старшим сержантом поліції Онищуком Сергієм Васильовичем, та виправлені чорнилом синьої ручки на «…00:38:00 …”,
У відзиві на позовну заяву дані відомості представник відповідача просить визначити як описку, що підтверджується доданими до відзиву відеозаписами відеореєстратора зі службового ТЗ, та просять суд, врахувати правову позицію щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, яка уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №537/1214/17 (провадження № К/9901/17897/18), адже дана описка не спростовує порушення позиачем вимог Правил Дорожнього руху України. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 24.12.2019 р. по справі №459/1801/17, 
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 р. по справі №459/1801/17, аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних, в тому числі і неправильної дати складання постанови, не спростовує порушення позивачем вимог підпункту а пункту 14.6. розділу 14 Правил Дорожнього руху, та є опискою.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , керуючи 17.04.2026, о 00:59:09 (виправлено синім чорнилом ручки на 00:38:00) по а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин транспортним засобом, марки KIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, яка не отримала посвідчення водія відповідної категорії,чим порушив п.2.1.а Правил дорожнього руху України – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Технічний пристрій на який велась відеофіксація 71202, 472192. 
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити відхилення інших доказів. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою правопорушення вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.
Відповідно ч.2ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом оглянуто та досліджено відеозаписи з камер нагрудного реєстратора поліцейських, відеореєстратора з авто, що долучені до відзиву на позовну заяву та надіслані в електронному варіанті через Електронний Суд, з яких вбачається, що працівник поліції представився, попередив ОСОБА_1 про проведення відеофіксації та що на запитання працівника поліції позивач відповідає, що він не має посвідчення водія відповідної категорії (clip_1.mp.4), роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, в тому числі і право на захист (clip_2.mp.4), повідомлено , що проводиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП (clip_7.mp.4), зачитують постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, де зафіксовано, що в постанові виправлено хвилини та секунди вчинення адміністративного правопорушення (clip_10.mp.4). 
На підставі наведеного, враховуючи відсутність доказів наявності у водія посвідчення водія відповідної категорії, оскільки позивачем та його представником не додано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження закінчення навчання та складання ОСОБА_1 у територіальному сервісному центрі МВС теоретичних і практичних іспитів, а також отримання ним посвідчення водія відповідної категорії на момент зупинки транспортного засобу під керуванням останнього, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, тому підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7038248 від 17 квітня 2026 року відсутні.
Щодо доводів позивача та його представника, про невідповідність обставин викладених у оскаржуваній постанові суд зазначає, що вказані неточності не спростовують самого факту правопорушення та не звільняють позивача від адміністративної відповідальності.
Щодо твердження позивача та його представника, що відео переривчасте.
Відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВСУ 18.12.2018 р. № 1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, авідео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений у середині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.
Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.
Судом встановлено, що при огляді записів з бодікамер працівників поліції, які долучені до відзиву на позовну заяву встановлено, що відео, хоча і має по декілька кліпів, однак, вони є безперервними.
При цьому, суд звертає увагу на те, що з долученого до матеріалів справи відеозапису не вбачається, що працівником поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення не були дотримані вимоги передбачені КУпАП.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 21 січня 1999 року, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» від 12 липня 2016 року (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, аст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що дії поліцейського роти 5 (з обслуговування м. Сарни) батальйону 1 (з обслуговування м. Рівне) полку УПП в Рівненській області Державної патрульної служби старшого сержанта поліції Онищука С.В. при складанні постанови про адміністративне правопорушення були законними, а тому суд приходить до висновку, про те, що позов є не обґрунтованим. 17 квітня 2026 року ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.1 «а» ПДР України, його дії містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, що підтверджено належними і допустимими доказами, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, керуючисьст.ст. 126, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст.2, 9, 19, 21, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд,-

Ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови серії ЕНА №7038248 від 17.04.2026 по справі про адміністративне правопорушення, відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25 травня 2026 року.

Суддя: Котик Л.О. 

Учасники процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , 
Відповідач: Управління патрульної поліції у Рівненській області, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Ст.Бандери, буд.14а, Рівненська область, код ЄДРПОУ 4010864656.