Справа № 297/694/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року м. Берегово 
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого ГЕЦКО Ю. Ю., при секретарі Ісак О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Берегове, клопотання ТОВ «КАРПАТ-ВИН ЕТАЛОН» про винесення додаткового рішення, -
в с т а н о в и в :
ТОВ «КАРПАТ-ВИН ЕТАЛОН» в особі представника Мішко Сергія Ілліча звернулося до Берегівського районного суду з заявою про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «КАРПАТ-ВИН ЕТАЛОН» про стягнення компенсації за невчасний розрахунок при звільненні та орендної плати.
Заява мотивована тим, що з винесенням ухвали про залишення позовної заяви без розгляду судом не вирішено питання розподілу судових витрат.
Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи. Заперечення на заяву про винесення додаткового судового рішення не поступило.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. (ст. 59)
Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року усправі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
При цьому, відповідачем у своїй заяві не доведено необгрунтованість дій позивача при його зверненні до суду, його недобросовісність чи зловживання процесуальними правами.
Крім того, виходячи із змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Однак, доводиться констатувати, що докази витрат на правову допомогу були надані уже після завершення розгляду справи, що вчинено у порушення порядку, визначеного ст. 141 ЦПК України.
Також, варто зауважити, що відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відповідач, серед іншого, зобов`язаний зазначити у відзиві на позовну заяву попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
При цьому, відповідачем подано тільки документ, іменований «ЗАЯВА про відеоконференцію та ВІДЗИВ (ПОПЕРЕДНІЙ) на ПОЗОВНУ ЗАЯВУ та ЗАЯВА про письмове опитування позивача, як свідка», у якому відсутнє зазначення розрахунку суми судових витрат. 
Більше того, оглянувши надані докази у підтвердження понесених судових витрат, вважаємо їх такими, що не відповідають усталеній практиці ВС з даного питання.
За таких обставин, вважаємо за необхідне у задоволенні заяви відмовити.
Керуючись ст. 270, 141 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні заяви про стягнення судових витрат - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Суддя	  	ГЕЦКО Ю.  Ю.