ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 755/6196/24
провадження № 61-9871св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва»,
третя особа - Первинна профспілкова організація Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва»,  

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Желепи О. В., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2024 року   ОСОБА_1 звернувся до суду зпозовомдо Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва» (далі - КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва), третя особа - Первинна профспілкова організація КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва, у якому просив:

визнати незаконним та скасувати накази від 06 березня 2024 року № 46-п «Про звільнення з роботи ОСОБА_1» та від 04 березня 2024 року  № 54/1 «Про порушення трудової дисципліни», що видані в.о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземою; 

поновити   ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з виробничих питань у КП ШЕУ Солом`янського району м. Києваз 06 березня 2024 року; 

стягнути з КП ШЕУ Солом`янського району м. Києвана користь   ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 34 318,37 грн, та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що    ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника з виробничих питань у КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року у справі № 752/25079/23 відсторонено підозрюваного   ОСОБА_2 від займаної посади заступника начальника з виробничих питань у КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року у справі № 752/25079/23 продовжено строк відсторонення підозрюваного ОСОБА_2 від займаної посади заступника начальника з виробничих питань у КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року, строком на 34 дні, тобто до 28 лютого 2024 року включно.

У межах даного кримінального провадження слідчим СУ ГУНП у м. Києві 26 лютого 2024 року було вручено позивачу дві повістки, за якими, відповідно до вимог статей 111, 112, 133, 135 КПК України, останньому як підозрюваному необхідно було з`явитись 29 лютого 2024 року в період з 09:30 год до 17:00 год та 01 березня 2024 року з 10:00 год до 17:15 год до слідчого у слідче управління ГУНП у м.Києві для виконання вимог статті 290 КПК України, а саме - ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року та речовими доказами.

ОСОБА_1  стверджує, що у визначені у повістках дні та час він з`явився до слідчого у слідче управління ГУНП у м. Києві та в присутності свого захисника Брящея Р. І. ознайомлювався з матеріалами зазначеного кримінального провадження.

При цьому він надав керівництву КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва усні пояснення щодо своєї відсутності на робочому місці 29 лютого 2024 року та 01 березня 2024 року.

Разом із тим, 04 березня 2024 рокув.о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземою було видано наказ №  54 «Про надання пояснення про причини відсутності на робочому місці», за яким позивачу наказано надати у строк до 12:00 год 04 березня 2024 року пояснення щодо його відсутності на робочому місці без поважної причини 29 лютого 2024 року та протягом робочого дня без врахування часу перебування у СУ ГУНП у м. Києві.

На виконання зазначеного наказу 04 березня 2024 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення відсутності на робочому місці 29 лютого 2024 року у зв`язку із участю у слідчих діях у кримінальному провадженні №42023100000000541.

Як виявилося пізніше, в цей же день - 04 березня 2024 року  в. о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземою було видано наказ № 54/1 «Про порушення трудової дисципліни», за яким позивача позбавлено преміальної винагороди за березень місяць 2024 року на 100%, день 01 березня 2024 року для нього визнано прогулом.

При цьому відповідачем не вимагалося від позивача надати пояснення щодо його відсутності на робочому місці 01 березня 2024 року.

В подальшому, 06 березня 2024 року, в. о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземою було видано наказ № 46-п «Про звільнення з роботи ОСОБА_4 » за прогули згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України із виплатою грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки та вирахуванням з позивача повної вартості за навчання з охорони праці та навчання у вищому закладі. Підстава наказу - протокол засідання профспілкового комітету № 9 від 06 березня 2024 року.

ОСОБА_1 переконаний, що ситуація із його звільненням має місце через упереджене ставлення керівника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва до позивача, у зв`язку із наявністю досудового розслідування у кримінальному провадженні №42023100000000541.

При цьому відповідач проігнорував пояснення позивача про те, що 29 лютого 2024 року в період з 09:30 год до 17:00 год та 01 березня 2024 року з 10:00 год до 17:15 год він був у слідчого СУ ГУНП у м. Києві для виконання вимог статті 290 КПК України, а саме - ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року та речовими доказами.

ОСОБА_1 вважає протиправним визнання 01 березня 2024 року прогулом та звільнення його за прогули, оскільки 29 лютого 2024 року та 01 березня 2024 року був відсутній на робочому місці з поважних причин, звільнення здійснено з істотними порушенням визначеного законом порядку.

Стверджує, що вказаними протиправними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 30 000,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року позов   ОСОБА_1 задоволеночастково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 06 березня 2024 року №46-п «Про звільнення з роботи ОСОБА_5 ».

Поновлено   ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з виробничих питань у КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва.

Стягнуто з КП ШЕУ Солом`янського району м. Києвана користь     ОСОБА_1 а середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 326 074,95 грн.

Стягнуто з КП ШЕУ Солом`янського району м. Києвана користь     ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані накази від 06 березня 2024 року № 46-п «Про звільнення з роботи ОСОБА_5 » та від 04 березня 2024 року № 54/1 «Про порушення трудової дисципліни», що видані в. о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземою, були винесені з порушенням вимог чинного трудового законодавства та без проведення належної службової перевірки. 

Вважав за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ від 06 березня 2024 року № 46-п «Про звільнення з роботи ОСОБА_5 », поновити позивача на посаді та стягнути з відповідача на користь  ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 326 074,95 грн.

Також суд дійшов висновку, що протиправними діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода. 

Водночас, вважаючи розмір суми заявленої до стягнення позивачем на відшкодування моральної шкоди завищеним та недостатньо обґрунтованим, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість стягнення такої шкоди в сумі 5 000,00 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,   ОСОБА_1 та КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва оскаржили його в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу КП ШЕУ Солом`янського району м. Києвазалишено без задоволення.

Апеляційну скаргу      ОСОБА_1  задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

В цій частині ухвалено нове рішення суду.

Стягнуто з КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва на користь    ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 339 249,04 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції невірно розрахував розмір середнього заробіткуза час вимушеного прогулу.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, зокрема, погодився із висновком Дніпровського районного суду м. Києва щодо незаконності виданих наказів від 06 березня 2024 року № 46-п «Про звільнення з роботи ОСОБА_5 » та від 04 березня 2024 року № 54/1 «Про порушення трудової дисципліни».
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
30 липня 2025 року КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 19 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.
З урахуванням уточненої касаційної скарги від 22 серпня 2025 року заявник просив суд скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
Доводи інших учасників справи
11 жовтня 2025 року на адресу Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Веремчук Н. Л. на касаційну скаргу, у якому заявник просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін. 

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

12 листопада 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Згідно розпорядження в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду Інни Андросюк від 04 червня 2026 року № 631/0/226-26 про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю. на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Зайцева А. Ю. справу № 755/6196/24 (провадження № 61-9871св25) призначено судді-доповідачеві Коротенку Є. В., у складі колегії суддів: Воробйова І. А., Зайцев А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що    ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника з виробничих питань КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва.

31 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис про кримінальне провадження № 42023100000000541 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року у справі № 752/25079/23 відсторонено підозрюваного   ОСОБА_2 від займаної посади заступника начальника з виробничих питань у КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року, строком на 60 днів, тобто до 28 січня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року у справі № 752/25079/23 продовжено строк відсторонення підозрюваного ОСОБА_2 від займаної посади заступника начальника з виробничих питань у КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року, строком на 34 дні, тобто до 28 лютого 2024 року включно.

26 лютого 2024 року слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_1. вручено повістки про виклик у слідче управління ГУНП у м. Києві на 29 лютого 2024 року з 09:30 год до 17:00 год та 01 березня 2024 року з 10:00 год до 17:15 год для виконання вимог статті 290 КПК України, а саме - для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року та речовими доказами.

Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування, складеного 20 лютого 2024 року слідчим СУ ГУНП у м. Києві, підозрюваний ОСОБА_1 разом зі своїм захисником - адвокатом Брящей Р. І., зокрема 29 лютого 2024 року з 09:30 год до 17:00 год та 01 березня 2024 року з 10:00 год до 17:15 год, перебував у слідчому управлінні ГУНП у м. Києві для виконання вимог статті 290 КПК України, а саме - для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року та речовими доказами.

Наказом в. о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземи № 54 від 04 березня 2024 року «Про надання пояснення відсутності на робочому місці»   ОСОБА_6 наказано надати пояснення стосовно відсутності на робочому місці без поважних причин 29 березня 2024 року.

Згідно пояснювальної записки  ОСОБА_2 на ім`я в. о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземи від 04 березня 2024 року позивач пояснив, що він був відсутній на роботі 29 лютого 2024 року у зв`язку із участю у слідчих діях, кримінальне провадження № 42023100000000541.

Наказом в.о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземи №54/1 від 04 березня 2024 року «Про порушення трудової дисципліни»   ОСОБА_1 позбавлено преміальної винагороди за березень 2024 року на 100 %, день 01 березня 2024 року для нього визнано прогулом. Підстава: доповідна записка ОСОБА_7 , пояснювальна записка    ОСОБА_1 , акт від 01 березня 2024 року.       ОСОБА_8 ознайомлений з цим наказом 06 березня 2024 року, не погодившись із ним, про що власноруч зробив відповідну примітку. 

06 березня 2024 року відбулось засідання профспілкового комітету КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва щодо розгляду питання «Про розгляд подання начальника ШЕУ щодо звільнення з роботи   ОСОБА_1 за прогули на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України».

Згідно протоколу засіданняпрофспілкового комітету КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва № 9 від 06 березня 2024 року, погоджено подання начальника ШЕУ щодо звільнення з роботи   ОСОБА_1 за прогули 29 лютого 2024 року та 01 березня 2024 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. 

Наказом в. о. начальника КП ШЕУ Солом`янського району м. Києва В. Гуземи № 46-п від 06 березня 2024 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_5 » ОСОБА_2 звільнено з займаної посади з 06 березня 2024 року за прогули на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Підстава: протокол засідання профспілкового комітету № 9 від 06 березня 2024 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Частиною першою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 727/3114/21, від 22 грудня 2023 року у справі № 756/8875/21.
Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.
Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.
Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21.
Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Встановивши, що   ОСОБА_8 29 лютого 2024 року з 09:30 год до 17:00 год та01 березня 2024 року з 10:00 год до 17:15 год в якості підозрюваного перебував у слідчому управлінні ГУНП у м. Києві для виконання вимог статті 290 КПК України, а саме - для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 42023100000000541 від 31 жовтня 2023 року та речовими доказами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність поважних причин відсутності позивача на роботі, що є підставою для скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд правильно прийняв до уваги середньоденну заробітну плату позивача, період вимушеного прогулу та вірно визначив суму, що підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порушення трудових прав  ОСОБА_1 внаслідок його незаконного звільнення підтверджується матеріалами справи. 
Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Прийнявши до уваги протиправні дії відповідача, урахувавши характер порушення, глибину моральних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що з КП ШЕУ Солом`янського району м. Києвана користь позивача підлягає стягненню моральна шкода саме в розмірі 5 000,00 грн. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що рішення суду першої інстанції в не скасованій при апеляційному перегляді частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в не скасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року в не скасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий  М. Є. Червинська

Судді: І. А. Воробйова 

А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун