Справа № 681/428/26
Провадження 2/681/608/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року           м. Полонне     
Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
в с т а н о в и в:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У квітні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (далі - позивач) звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1869406 від 01.11.2024 та договором № 5186198 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.12.2024.
В обґрунтування вимог вказано, що 01.11.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (далі - ТОВ «Селфі кредит») та відповідач уклали Договір № 1869406 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами вказаного договору він отримав кредит у сумі 10000,00 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Надалі 18.12.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та відповідач уклали Договір № 5186198 у тій самій формі, за умовами якого позичальнику надано грошові кошти в сумі 5000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок. Під час укладення кредитних договорів відповідач пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Крім того, сторони погодили використання аналога власноручного підпису.
Відповідач за умовами договорів отримав кредити на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувався їх повернути та сплатити проценти за користування, на умовах визначених його умовами. Товариства свої зобов`язання за договорами виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредити у передбаченому договором розмірі.
28.07.2025 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу №01.02-25/25, а 26.08.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа фінанс» - договір факторингу № 01.02-33/25, за умовами яких права кредитора за указаними вище договорами фінансового кредиту перейшли до позивача.
Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у сумі 52485,20 грн, що складається з заборгованості за Договором № 1869406 у розмірі 34299,96 грн (тіло - 9999,96 грн, відсотки - 19300,00 грн, пеня - 5000,00 грн) та за Договором № 5186198 у розмірі 18185,24 грн (тіло - 4999,99 грн, відсотки - 10685,25 грн, пеня/штраф - 2500,00 грн).
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 17.04.2026 за його зареєстрованим місцем проживання. Поштовий конверт повернувся на адресу 14.05.2026 суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. 
У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.
2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
06.04.2026 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. 
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 121).
Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем 02.04.2026 (а.с. 111). 
Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідача, розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.
3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Суд дослідив письмові докази та встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 
Встановлено, що 01.11.2024 ТОВ «Селфі кредит» та відповідач уклали Договір №1869406 (а.с. 8-12), який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Х400». 
Надалі 18.12.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач уклали Договір № 5186198 (а.с. 110-117), підписаний ідентифікатором «75263» (а.с. 48-62).
Суд детально проаналізував зміст Договору № 1869406 від 01.11.2024 та встановив такі його основні умови. Пунктом 1.2 визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 10000,00 грн, тип кредиту - кредит. Згідно з п. 1.3, строк кредиту становить 360 днів, а дата повернення визначається графіком платежів. Відповідно до пункту 1.5.1, стандартна процентна ставка становить 1% в день, яка є фіксованою та застосовується у межах усього строку кредиту. Пункт 3.1 передбачає, що нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році (метод факт/факт), починаючи з дня видачі кредиту та охоплює період розрахунку по день фактичного повернення.
Крім того, суд дослідив умови Договору № 5186198 від 18.12.2024 та встановив наступне. Пунктом 1.2 договору визначено суму кредиту в розмірі 5000,00 грн, тип кредиту - кредит. Згідно з п. 1.3, строк кредитування становить 360 днів. Умовами договору встановлено фіксовану стандартну процентну ставку у розмірі 0,95 % в день, яка застосовується протягом всього строку користування коштами. Відповідно до пункту 3.1, нарахування процентів проводиться щоденно на залишок фактичної заборгованості за методом «факт/факт» (виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році).
Надання кредитів здійснювалось шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . Перерахування коштів у сумі 10000,00 грн за Договором № 1869406 проведено 01.11.2024 за допомогою ТОВ «Пейтек» (а.с. 31), а в сумі 5000,00 грн за Договором №5186198 - 18.12.2024 за допомогою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 81). 
Також встановлено, що 28.07.2025 ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» уклали договір факторингу № 01.02-25/25 (а.с. 32-38). Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 28.07.2025 (а.с. 42, зворот) та витягом з реєстру боржників (а.с. 47) право вимоги до відповідача за Договором № 1869406 перейшло до позивача. Факт оплати за цим договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією № 10132 від 30.07.2025 (а.с. 44).
Окрім того, 26.08.2025 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа фінанс» уклали договір факторингу № 01.02-33/25 (а.с. 82-89). Згідно з витягом з реєстру боржників (а.с. 96) право вимоги до відповідача за Договором № 5186198 перейшло до позивача. Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 10160 від 01.09.2025 (а.с. 93).
Згідно з наданими розрахунками заборгованості, встановлено, що нарахування відсотків проводилось відповідно до умов договорів. 
За Договором № 1869406 станом на дату подання позову позивач сплатив 0,04 грн тіла кредиту та 7700,00 грн відсотків. Заборгованість становить 9999,96 грн основного зобов`язання, 19300,00 грн відсотків та 5000,00 штрафних санкцій (а.с. 26-29). 
За Договором № 5186198 нараховано відсотків у сумі 11967,75 грн. Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості на суму 1782,50 грн, з яких 0,01 грн спрямована на погашення тіла кредиту, 1282,50 грн на погашення відсотків та 500,00 грн – комісії. Сума заборгованості становить за основним зобов`язанням – 4999,99 грн, за відсотками 10685,25 та штрафними санкціями – 2500,00 грн (а.с. 76-80). 
4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. 
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. 
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язується сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). 
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). 
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). 
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він підтримує, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. 
Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. 
Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції.
При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язується здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного вище суд вважає, що Договори, підписані відповідачем за допомогою одноразових ідентифікаторів, є укладеними, первісні кредитори виконали умови договорів та надали позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договорами не виконав належним чином, кредит не повернув, відсотки не сплатив. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Свеа фінанс» права вимоги до відповідача за Договором № 1869406 на підставі договору факторингу № 01.02-25/25 від 28.07.2025 та за Договором № 5186198 на підставі договору факторингу № 01.02-33/25 від 26.08.2025. Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідача саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України.
Зважаючи на вищевикладене, позивач має право вимагати від відповідача повернення боргу. 
Щодо Договору № 1869406 від 01.11.2024, суд встановив, що нарахування заборгованості проводилось позивачем у чіткій відповідності до погоджених сторонами умов. Згідно з наданим детальним розрахунком, за вказаним правочином відповідач отримав кредитні кошти, в рахунок погашення яких ним було внесено лише 0,04 грн тіла кредиту та 7700,00 грн відсотків. На підставі аналізу руху коштів та умов нарахування процентної ставки, суд підтверджує правильність визначення залишку основного зобов`язання у сумі 9999,96 грн. Нарахування відсотків за весь період користування кредитом у сумі 19300,00 грн також визнається судом обґрунтованим, оскільки воно відповідає погодженій щоденній ставці та фактичному часу прострочення повернення коштів. Розрахунок є арифметично вірним та логічно послідовним.
Аналізуючи заборгованість за Договором № 5186198, суд констатує, що загальна сума нарахованих відсотків за весь період дії кредиту склала 11967,75 грн. Судом встановлено, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за цим договором на загальну суму 1782,50 грн. Згідно з черговістю зарахування коштів, 0,001 грн спрямовано на погашення основного боргу (тіла кредиту), 1282,50 грн - на оплату нарахованих відсотків, а 500,00 грн - на оплату комісії. Таким чином, перевіривши математичну правильність віднімання сплачених сум, суд приходить до висновку, що залишок заборгованості за основним зобов`язанням у сумі 4999,99 грн та залишок заборгованості за відсотками у сумі 10685,25 грн є документально підтвердженими та розрахованими згідно з вимогами закону та умовами договору. 
Наданий позивачем розрахунок за цим договором повністю відображає хронологію правовідносин сторін.
Щодо вимог про стягнення пені та штрафів у загальному розмірі 7500,00 грн (5000,00 грн за Договором № 1869406 та 2500,00 грн за Договором № 5186198), суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки прострочення виникло в період дії воєнного стану, суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій. Тому у задоволенні цієї частини вимог слід відмовити.
Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складається із залишку основного боргу в сумі 14999,95 грн (9999,96 грн за Договором № 1869406 та 4999,99 грн за Договором № 5186198) та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 29985,25 грн (19300,00 грн за Договором № 1869406 та 10685,25 грн за Договором № 5186198), що разом становить 44985,20 грн.
5. Розрахунок судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Загальна ціна позову складала 52485,20 грн. Судом задоволено вимог на суму 44985,20 грн. Відсоток задоволених вимог становить 85,71%. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн (платіжна інструкція № 616 від 31.03.2026).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2281,94 грн (2662,40 грн х 85,71%). 
Керуючись наведеним, ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд,
у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» заборгованість за кредитними договорами № 1869406 від 01.11.2024 та № 5186198 від 18.12.2024 в загальній сумі 44985 (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 20 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в сумі 14999 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 95 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 29985 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 25 коп.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» 2281 (дві тисячі двісті вісімдесят одну) грн 94 коп. витрат по сплаті судового збору.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8; 
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Повне рішення складено 26.05.2026.
Суддя            Сергій ІЛЛЮК