П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39068/25	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,
повний текст судового рішення
складено 01.05.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді -	Кравченка К.В.,	
судді -	Джабурія О.В.,	
судді -	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просила:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо обчислення та виплати померлому чоловіку позивачки, ОСОБА_2 , грошового забезпечення з 01.01.2018 року по 25.03.2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» станом на 01 число 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 року відповідно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення померлого ОСОБА_2 , з 01.01.2018 року по 25.03.2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» станом на 01 число 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не включення додаткової винагороди померлого ОСОБА_2 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, а також компенсацію щорічних та додаткових відпусток передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2022 рік, а також компенсацію щорічних та додаткових відпусток передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з врахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач, як дружина загиблого ОСОБА_2 , має право на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, а також, компенсацію щорічних та додаткових відпусток із врахуванням у її складі додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168, оскільки позивачу до 21.03.2022 року нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168. Також, позивачка вважає, що вона має право на перерахунок та виплату грошового забезпечення грошового забезпечення з 01.01.2018 року по 25.03.2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» станом на 01 число 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 року відповідно, оскільки у вказаний період позивачу грошове забезпечення нараховувалось невірно.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.05.2026, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в цій частині та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що предметом спору є невиплата у повному обсязі грошового забезпечення військовослужбовця, який загинув під час захисту Батьківщини, його дружині у день виключення із списків військової частини. Судом першої інстанції, на думку апелянта, безпідставно обмежено право позивача фактом нарахування.
Відповідачі своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 у період з 28.12.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_2 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та виключений зі списків особового складу частини на підставі наказу №28 від 23.03.2022.
ОСОБА_1 з 05.04.2014 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .
Згідно з свідоцтвом про смерть від 21.04.2022 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На думку позивача - дружини померлого ОСОБА_2 , відповідачами нарахування та виплата грошового забезпечення її чоловіку під час проходження ним військової служби здійснювались не у повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як дружина загиблого військовослужбовця, мала право на отримання недоотриманого ним грошового забезпечення за час проходження служби, яке мало бути і було виплачене їй в тому розмірі, в якому воно нараховувалось військовослужбовцю ОСОБА_2 ..
При цьому, маючи і реалізувавши своє право на отримання невиплачених за життя сум грошового забезпечення ОСОБА_2 , позивачка немає права на перерахунок сум грошового забезпечення у зв`язку із незгодою щодо його складових, оскільки таке право належить виключно військовослужбовцю, який проходить службу на відповідній посаді і перебуває на грошовому забезпеченні у тій чи іншій військовій частині. Перевірка правильності нарахування грошового забезпечення здійснюється судом за позовом військовослужбовця, який звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Особи, зазначені у розділі ХХХ Порядку №260, у тому числі дружина померлого військовослужбовця, мають право тільки на безспірні суми грошового забезпечення.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до п. 1 розділу ХХХ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до вимог ст. ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані, належали до виплати особі за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю.
Колегією суддів встановлено, що предметом спору є грошове забезпечення, яке за життя не було нараховано та не належало загиблому військовослужбовцю ОСОБА_2 ..
Так, матеріали справи доказів звернення ОСОБА_2 до відповідача із рапортами щодо проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення за 2018-2022 роки із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та щодо перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, а також, компенсацію щорічних та додаткових відпусток із врахуванням у її складі додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 не містять. Як не надано і доказів звернення до суду ОСОБА_2 щодо відновлення його права на перерахунок та виплату грошового забезпечення.
Оскільки спір у даній справі виник, стосовно сум грошового забезпечення, які за життя ОСОБА_2 йому не належали, не були нараховані та присуджені, то такі суми, не можуть передаватися членам сім`ї померлого.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має, в порядку встановлену цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що саме її права, свободи та законні інтереси були порушені суб`єктом владних повноважень.
З позовної заяви вбачається, що позивачка просить здійснити перерахунок грошового забезпечення її покійному чоловіку, при цьому за його життя ці суми не були нараховані.
Право на грошове забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на задоволення матеріальних потреб військовослужбовців і реалізується шляхом надання особі достатнього матеріального забезпечення.
Відтак, таке право на грошове забезпечення військовослужбовця нерозривно пов`язане з особою, якому воно призначено, у зв`язку з чим тільки особа, яка безпосередньо отримувала грошове забезпечення, вважаючи, що воно нараховується та виплачується в неналежному розмірі, може звернутися до суду за захистом своїх прав.
Європейський Суд з прав людини у постанові від 29.07.2010 у справі «Стрельцов и другие военные пенсионеры из Новочеркасска против Российской Федерации» визнав, що особи мають право на підтримання скарг своїх померлих родичів у межах ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Вказаного висновку Європейський Суд з прав людини дійшов виходячи з того, що право на отримання заробітної плати і прирівняних до неї платежів, пенсій та інших грошових сум, які виплачуються в якості засобів для існування і підлягали виплаті, проте не були отримані громадянином за життя, належать членам сім`ї померлої особи.
На підставі викладеного та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що лише нарахована сума грошового забезпечення входить до складу спадщини, підлягає виплаті спадкоємцям; за цих умов наведені правовідносини допускають правонаступництво.
Враховуючи те, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на перерахунок грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя, грошове забезпечення.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли підтвердження.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія