УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року
м. Київ

справа № 761/42343/24
провадження № 61-6502ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Обласова Сергія Анатолійовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та 
ВСТАНОВИВ: 
16 квітня 2025 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено.
27 листопада 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду 
м. Києва від 16 квітня 2025 року залишено без задоволення.
Не погодившись із заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року, заявник звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.
08 квітня 2026 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу заявника залишено без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.
27 квітня 2026 року ухвалою Київського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року.
Суд виснував, що станом на 27 квітня 2026 року вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 08 квітня 2026 року у повному обсязі не виконані, а саме у встановлений строк не подано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та подано квитанцію про оплату судового збору, яка не містила обов`язкових реквізитів.
У травні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Обласов С. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року, в якій просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки суд апеляційної інстанції фактично позбавив відповідачку права на доступ до суду та оскарження судового рішення. Вказує, що письмові докази отримання ухвали суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення були відсутні; судом під час визначення розміру судового збору не застосовано коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
Пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це
є порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод (далі - Конвенція), на справедливий судовий розгляд.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав
і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи
у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.
Апеляційним судом встановлено, що 08 квітня 2026 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу було залишено без руху. Заявнику роз`яснено про необхідність сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4 542,00 грн, подати докази такої сплати та надати докази отримання 01 січня 
2026 року ухвали суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення. Вказана ухвала була доставлена до електронного кабінету представника ОСОБА_1 - адвоката Обласова С. А. 09 квітня 
2026 року. 16 квітня 2026 року заявник направив на адресу суду заяву про усунення недоліків, до якої долучив квитанцію про оплату судового збору.
До заяви на усунення недоліків апеляційної скарги долучено квитанцію про оплату судового збору, однак судом апеляційної інстанції вона не прийнята до уваги як така, що не містила обов`язкових реквізитів, а саме: призначення платежу, номер рахунку, на який було сплачено судовий збір та яка саме сума підлягає для зарахування в рахунок сплати судового збору. Відсутність таких обов`язкових реквізитів позбавило суд апеляційної інстанції оцінити вказану квитанцію у якості доказу сплати судового збору. 
Визначальним же для відмови у відкритті апеляційного провадження стало те, що заявником не було подано доказів для підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Верховний Суд погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Згідно з частиною третьою статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суд, реалізуючи свої дискреційні повноваження, має оцінити обставини справи, пов`язані з надсиланням та отриманням рішення суду, можливістю учасника справи подати апеляційну скаргу, строк протягом якого заявник звернувся до апеляційного суду після отримання рішення суду тощо. Водночас суд з одного боку має виходити з конституційної засади забезпечення права на апеляційного оскарження, а з іншого, зважаючи на розумність строків, запобігти порушенню принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд зазначив, що заявником не було подано доказів для підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Вказане позбавило суд можливості відкрити апеляційне провадження.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Установивши, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження і заявником не надано доказів для підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виснував про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 357 та пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги в частині того, що суд здійснив неправильне обрахування розміру судового збору під час залишення апеляційної скарги без руху, до уваги не приймаються, оскільки істотною підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження слугувало невиконання заявником вимог ухвали щодо надання доказів пропуску строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 640/3393/19 (провадження 
№ 11-24апп21), який є обов`язковим для застосування судами, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду під час виявлення недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху. 
Водночас неусунення певних недоліків скарги передбачають різні правові наслідки, а саме:
- повернення судом апеляційної інстанції скарги - у разі неусунення недоліків щодо її форми та змісту, визначених у статті 296 КАС України (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України), за таких обставин скаржник не позбавлений права знову подати апеляційну скаргу з дотриманням встановлених до неї законом вимог;
- відмова судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження - у разі неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку та ініціюванням перед судом питання про його поновлення, що також є передумовою для відмови в подальшому у відкритті провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункти 3, 4 частини першої статті 299 КАС України).
На переконання Великої Палати Верховного Суду, до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, окрім цього, має інші недоліки і такі недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунено, зокрема, не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для поновлення строку, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, водночас заявник наводить мотиви щодо незгоди з відмовою у відкритті апеляційного провадження, наполягаючи на суб`єктивній оцінці обставин, які стали підставою для такої відмови.
Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин на підставі заяви учасника справи, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).
Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Обласова Сергія Анатолійовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська